JENNIFER

PROBST

Érdek

házasság

JENNIFER

PROBST

Érdek

házasság

Libri Kiadó

Budapest

Fordította

Németh Anikó Annamária

© Jennifer Probst, 2012

© Entangled Publishing, LLC, 2012

Hungarian Translation © Németh Anikó Annamária, 2013

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült

The Marriage Bargain

Entangled Publishing, LLC, Fort Collins, 2012

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője

Szerkesztette Mészáros Csaba

Olvasószerkesztő Darida Benedek

Borítófotó Europress/Getty Images

elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ISBN 9789633102763

Ez a történet az írói képzelet szüleménye. A nevek, a szereplők, a helyszínek és az események a szerző fantáziájának a szülöttei. Bárminemű hasonlóságuk valóságos eseményekkel, helyekkel, illetve akár élő, akár már elhunyt személyekkel pusztán a véletlen műve.

Ismerd meg szerzőinket és műveiket a libri-kiado.hu weboldalon, kövesd az újdonságokat és nézz filmeket a nyugatiter.hu blogunkon, csatlakozz közösségünkhöz a Facebookon!

Édesanyámnak.

Te az első szerelmes regényeimet is mindig végigolvastad, amelyeket még egy régi írógépen írtam. Arra biztattál, hogy kövessem az álmaimat, és sohasem gondoltad, hogy az írás csak egy hobbi számomra. Mellettem álltál jóban-rosszban, nap mint nap, éveken át, arra ösztönözve, hogy minél jobb ember váljék belőlem. Büszkeséggel tölt el, hogy a te lányod vagyok.

Ezt neked írtam, Anya.

Prológus

Tizenhárom évvel ezelőtt…

– Aki bújt, aki nem, megyek!

Alexa elvette kezét letapasztott szeméről, és megfordult. A rezgő lombú fák között különös csend honolt, de érezte, hogy a barátai ott vannak a közelben. Nem tétovázott – futásnak eredt. Edzőcipős lábával dobogva szaladt ágakon és bokrokon át, cikázva a hatalmas fenyőfák között. A fülét hegyezve sikerült elcsípnie egy kuncogás foszlányát. A zaj irányában haladt tovább, de a visszhang megtévesztette, így csak egy nagy diót szorongató mókust sikerült meglepnie. A hűs árnyék egyre beljebb csalogatta. Alexa gyorsan megnézte még Maggie szokásos búvóhelyét, de csak egy levélkupacot talált ott. Lassított a léptein, és már épp úgy döntött volna, hogy visszafordul, amikor megszólalt egy hang:

– Egy kicsit nagy vagy már a bújócskázáshoz, nem?

Alexa megpördült az edzőcipője sarkán. Meredten nézte a kérdezőt: legjobb barátnője bátyja állt előtte.

– Szerintem jó játék – vágta rá elutasítóan és lekezelően.

Régebben jóban voltak egymással, de a fiú egy napon úgy döntött, nem érdemes időt szakítania a lányra. Nem beszélgetett vele többé, nem futott be Alexáék házába csokis süteményért, és nem mesélt neki malac vicceket. Úgy tűnt, már csak a nála idősebb, butuska, nagymellű lányok érdekelték. Na és akkor mi van?

Esze ágában sem állt szaladni a fiú után, mintha még kislány volna.

– Nem érdekes, úgysem értenéd. Sohasem akartál velünk játszani. Mit keresel itt egyedül?

A fiú felállt a földről és elindult felé. Nick Ryan tizenhat éves volt ekkor, és folyton kellemetlenkedett. Mindenért cikizte Alexát, bármit is csinált, és úgy tett, mintha jogában állna Istent játszani, csak mert két évvel idősebb nála. Csak állt hosszú, izmos lábain. Hajtincsei a füle köré és a homlokába göndörödtek, színük a világosbarnától az aranyszőkéig változott. Tisztára, mint a Chex müzli, gondolta Alexa. Rizs-, búza- és kukoricapehely keveréke. Nick arca keskeny, a vonásai markánsak, alsó ajka azonban dacosan duzzadt volt, és mindig is izgatta Alexa fantáziáját. Világosbarna szeme értelemtől és talán némi fájdalomtól csillogott. Alexa tudta, milyen a fájdalom. Sőt, ez volt az egyetlen érzés, amelyet valóban jól ismert.

Nick Ryan gazdag fiú volt, és olyan magának való fajta: úgy tűnt, nincsenek barátai. Alexa sohasem értette, hogyan lehetett olyan barátságos természetű a húga, Maggie.

– Csak óvatosan az erdőben, kislány. Itt könnyű eltévedni.

– Jobban kiismerem magam, mint te.

A fiú lenézően vállat vont.

– Hát persze. Fiúnak kellett volna születned.

Alexa indulatba jött. Ökölbe szorult oldala mellett lógó keze, és hátravetette lófarokba fogott haját.

– Neked meg lánynak! Mindenki tudja rólad, hogy ki nem állhatod, ha bekoszolódik a kezed, szépfiú.

Ez telitalálat volt. Szemlátomást sikerült felbosszantania Nicket.

– Meg kellene tanulnod úgy viselkedni, ahogyan az igazi lányok szoktak.

– Mégpedig?

– Festhetnéd magad. Öltözködhetnél csinosan. Csókolózhatnál srácokkal.

Alexa sohasem költött még szájfényre nagy becsben tartott megtakarításaiból. Így is nehezen engedhetett meg magának bármi újat, nemhogy egy sminkkészletet vagy parfümöt. Válaszképpen olyan hangot adott, mint aki undorodik.

– Pfuj.

– Fogadni mernék rá, hogy még sohasem csókolóztál.

Alexa gúnyos élt hallott a fiú hangjában. Betöltötte a tizennégyet, és a barátnői többsége túl volt már az első csókon, Maggie-t is beleértve. Alexát azonban már a gondolattól is a rosszullét kerülgette.

Inkább meghal, mint hogy elárulja az igazságot Nicknek.

– De igen.

– Kivel?

– Semmi közöd hozzá. Na, én mentem.

– Nem mered megtenni.

Alexa edzőcipős lába megállt a levegőben. Éles madárfütty hasított a csendbe. A lány úgy érezte, fordulóponthoz érkezett. Felszegte az állát.

– Mit nem merek?

– Bizonyítsd be nekem, hogy tudsz csókolózni!

Alexa gyomra összeszorult, a szíve hevesen vert, és nyirkos lett a tenyere. Elfintorodott.

– Veled?

– Tudtam.

– Miért akarnék csókolózni veled? Ki nem állhatlak.

– Rendben, felejtsük el. Csak tudni szerettem volna, hogy mégis lányból vagy-e. De most már egyértelmű, hogy nem.

Fájtak ezek a szavak. Alexában felszínre törtek az elfojtott kétségek és a bizonytalanság, amely megerősítette, hogy ő más, mint a többiek. Miért is nem lehet olyan, mint Maggie? Miért választja inkább a festést, az olvasást és az állatokat a fiúk helyett? Lehet, hogy Nicknek igaza van, és ő tényleg tökéletlen. Talán…

Nick elindult.

– Várj!

A fiú megtorpant néhány másodpercre, háttal állva Alexának, mintha fontolóra venné a kérését. Azután lassan odafordult felé.

– Mi az?

Alexa erőt vett magán és odament hozzá. Közvetlenül előtte állt meg. Remegett a lába. Különös érzés lett úrrá rajta. Mintha hányinger kerülgetné.

– Tudom, hogyan kell csókolózni. És ezt… be is fogom bizonyítani neked.

– Rendben. Na, mi lesz?

Nick egyik csípőjét kitolva, kihívóan állt, mintha a csókolózás mindennapos esemény lenne ez az életében, és már kezdene unalmassá válni számára. Alexa a mozifilmekben látottakat követve közelebb hajolt a fiúhoz. Ezt nem fogom elszúrni. Csak el kell lazítani az ajkamat. És nagy levegőt veszek hozzá. Félrehajtom a fejemet, nehogy összeütközzön az orrunk. Te jóságos ég, mi lesz, ha mégis megtörténik, és elered az orra vére? Nem, erre ne is gondoljunk. Csókolózni klassz dolog.

Nem is olyan nagy szám. Semmi különös…

Nick lélegzetvételei rövidek és forróak voltak, Alexa az ajkán érezte ezt. Felemelte a fejét és várt. Nick szája az ajkához ért. Ezt épphogy csak érzékelte, mert megannyi más benyomás érte egyszerre. Érezte a fiú ujjait a vállán. A száját, amellyel gyöngéd nyomást gyakorolt rá. Az erdő talajának szagát, amely keveredett Nick parfümjének enyhe illatával.

És e röpke idő alatt egy ritka ajándékot kapott a fiútól. Alexa neki köszönhetően képes volt megnyitni a szívét és átadni magát a különös mámornak, amely átjárta minden porcikáját.

Ez volt az első igazi csókja. Milyen régóta félt, sőt rettegett ettől az élménytől? Iszonyú félelmet táplált magában, mert ki nem állhatta a fiúkat. Félt a csóktól, és attól is tartott, hogy nem normális. Most azonban már tudta, hogy éretté vált, és soha többé nem lesznek kételyei ezzel kapcsolatban. Nick lassan elhúzódott tőle, és kinyitotta a szemét. Találkozott és egymásba fonódott a tekintetük. Alexán viharos erővel hullámoztak végig az érzések. Hasonló volt ez ahhoz, mint amikor a hullámvasúton száguldozott a kalandparkban, és egyszerre dúlt benne az izgalom és a félelem.

Lélegzet-visszafojtva várt.

A fiú arcán különös kifejezés suhant át. És úgy bámulta őt, mintha most látná először. Egy csodálatos pillanat erejéig Alexa felfedezni vélt valamit az aranybarna szempár tükrében – a sebezhetőséget, amelyet Nick soha senkinek sem mutatott meg. A fiú szája halvány mosolyra húzódott. Alexa viszonozta. Biztonságban érezte magát. Tudta, hogy Nick nem fog többé gúnyolódni rajta. És levegőnek sem nézi még egyszer ezek után. Minden megváltozott. Alexa száján kiszaladt az, amit eddig tagadott, és ami ellen tiltakozott. Nem gondolkodott, és nem számolt a következményekkel.

– Egy napon hozzád megyek feleségül.

Biztosra vette, hogyan fogadja majd ezt a fiú. Hitt a barátságukban és a csókjukban. Egy zsigeri, ösztönös tudást osztott meg vele most. Alexa arra számított, hogy Nick még szélesebben fog mosolyogni. Várta az egyetértését. Azt, hogy a kapcsolatuk gyökeresen más lesz mostantól fogva, a tökéletesre sikeredett első csók után.

Nick arckifejezése azonban egy szempillantás alatt megváltozott. Mintha eltűnt volna az a fiú, akivel Alexa az imént csókolózott.

És Nick ekkor elnevette magát. Alexa lehunyta a szemét. Nem értette a fiú viselkedését. Amikor ismét találkozott a tekintetük, dermesztő érzés fojtogatta.

– Házasságról beszélsz? Hát ez jó, Al! Ha megnősülök, egy igazi nőt fogok feleségül venni. Nem egy ilyen kiscsajt. – Megrázta a fejét, a színtiszta gúny jeleként, mintha annyira mulatságosnak találná az ötletet, hogy még napokig elnevetgélhet majd rajta. A haverjaival együtt. És az igazi barátnői társaságában.

Alexa csak állt az erdőben, és megsemmisülve nézte. Ez alkalommal nem sikerült visszavágnia valamilyen csípős megjegyzéssel. A fiú most már nevetett rajta.

– Azért nem vagy reménytelen eset. Még megtanulhatsz csókolózni, ha gyakorolod. Na, szia, kislány.

Azzal faképnél hagyta.

Egyre erősödő kuncogás hallatszott a közelből. Alexát lassan hatalmába kerítette egy szörnyű érzés. Amikor megfordult, megpillantotta egyik barátját, aki a bokrok között bujkált. Most már mindenki tudni fog róla.

Abban a pillanatban, a felnőtté válás küszöbén meghozta első döntését: soha többé nem kerülhet olyan helyzetbe, hogy Nick vagy egy másik fiú megszégyenítse. Csakis arra a szeretetre számíthat, amely a családjához és a barátaihoz fűzi. A fiúk megbízhatatlanok. Alexa pedig elég értelmesnek érezte magát ahhoz, hogy ne legyen szüksége egy újabb leckére.

Sarkon fordult és futásnak eredt – hogy elbújjon, eltűnjön szem elől, és elfelejtsék. És azon tűnődött közben, mi okozhatja a mellkasát marcangoló fájdalmat.

Persze túl fiatal volt még ahhoz, hogy felismerje az igazi okot.

Évekkel később egyszerre csak megértette. Addigra azonban darabokra tört a szíve.

Első fejezet

Szüksége volt egy férfira.

Lehetőleg egy olyanra, akinek van úgy 150 000 felesleges dollárja.

Alexandria Maria McKenzie a mini tábortüzet bámulta a nappalija padlójának közepére állított vödörben, és azon tűnődött, vajon hivatalosan is elmeháborodottnak minősül-e. A kezében tartott cédulán szerepelt az összes tulajdonság, amelyről azt remélte, élete párját jellemezni fogja. Hűség. Értelem. Humor. Szeresse az állatokat és a családját. És legyen tisztességes jövedelme.

A hozzávalók többségét már előkészítette. Egy szőrszál egy hímnemű családtagtól – Alexandria fivére még most is dühös volt emiatt. Illatos fűszernövények – valószínűleg ettől lesz majd gyengéd az illető. És a kis pálca, amely… nos, Alexandria remélte, hogy ez nem feltétlenül arra kell, amire gondolt.

Nagy levegőt vett, beledobta a listát a lángba, és nézte, ahogy elég. Hülyén érezte magát, amiért szerelmi mágiához folyamodott, de nem maradt más választása, vesztenivalója pedig végképp nem volt. Viszont mivel egy igencsak eklektikus könyvkereskedésnek volt a tulajdonosa egy felkapott egyetemi városban, New York-tól északra, úgy vélte, megengedhet magának némi különcködést. Például fohászkodhat Földanyához a tökéletes férfiért.

Amikor túl magasra csaptak a lángok, megmarkolta a poroltót. A felszálló füst szaga a pirító aljára pergett égett kenyérére emlékeztette. Fintorgott, miközben a poroltóval lefújta a szőnyeg közepét, aztán kerített magának egy pohár vörösbort, hogy ünnepeljen.

Az édesanyja el akarja adni Tarát. A családi otthonukat.

Alexa magához vett egy palack cabernet sauvignont, és elmélázott kilátástalan helyzetén. A könyvkereskedését komoly jelzáloghitel terhelte. Ahhoz, hogy ki tudja bővíteni egy kávézóval, gondos tervezésre lett volna szükség, és neki egyetlen fillére sem volt, amit nélkülözni tudott volna. Végigpillantott viktoriánus stílusú tetőtéri lakásán, amelyről könnyen megállapíthatta volna bárki, hogy semmi sincs benne, amit eladhatna. Még az eBayen sem.

Huszonhét éves volt, mostanra már alighanem illett volna egy elegáns lakosztályban laknia, dizájnerholmikban járnia, hétvégenként pedig pasiznia. Ehelyett gazdátlan kutyákat hozott ki a közeli menhelyről, és divatos sálakkal próbálta olykor felfrissíteni a ruhatárát. Mindig azt gondolta magáról, hogy szeret az élet napos oldalán járni, hogy nyitott az új lehetőségekre és a szívére hallgat. Ám sajnos most mindegyik tulajdonság kevésnek bizonyult, hogy meg tudja menteni az édesanyja házát.

Kortyolt egyet a rubinvörös borból, miközben megállapította, hogy tényleg nincs mit tenni. Nincs elég pénzük, és ez alkalommal nem fogják megúszni az adószedő látogatását. Hát igen, Alexa nem volt Scarlett O’Hara. És abban sem igazán bízhatott, hogy ez az utolsó, kétségbeesett próbálkozása megoldást jelenthet, és a szerelmi varázslat segít neki bevonzani a tökéletes férfit.

Ekkor megszólalt a csengő.

Eltátotta a száját meglepetésében. Mégis működött volna? Koszos tréningnadrágjára és levágott aljú ingére pillantva átfutott az agyán, vajon van-e még ideje átöltözni. Felpattant, és keresgélni kezdett a szekrényében, de ekkor ismét megszólalt a csengő, úgyhogy végül az ajtóhoz lépett, nagy levegőt vett és a kilincs után nyúlt.

– Na végre, hogy kinyitottad!

Alexa reményei azonnal szertefoszlottak. A legjobb barátnője, Maggie Ryan állt előtte.

– Egy pasinak kellett volna jönnie helyetted – jegyezte meg mogorván.

Maggie bosszúsan fújt egyet, és besétált. Egyik kezével intett, megvillantva cseresznyepiros körmeit, azután levetette magát a kanapéra.

– Persze, álmodozz csak tovább! A legutóbbi pasidat is elijesztetted, úgyhogy én biztosan nem kerítek neked másikat. Hát itt meg mi történt?

– Hogy érted azt, hogy elijesztettem? Szerintem inkább rám akart támadni.

Maggie felvonta a szemöldökét.

– Odahajolt hozzád, hogy búcsúzóul megcsókoljon, mire te megbotlottál és a fenekedre estél, ő meg persze totál idiótának érezte magát. Randi végén az emberek megcsókolják egymást, Al, ez így szokás!

Alexa egy zacskóba dobálta a maradék szemetet, és felemelte a vödröt.

– Több tonna fokhagymát evett a vacsorához, és nem akartam, hogy a közelembe jöjjön!

Maggie megfogta a borospoharat, és nagyot kortyolt belőle. Hosszú, fekete bőrnadrágba bújtatott lábát kinyújtotta, és magas sarkú csizmáját megtámasztotta az ütött-kopott asztal szélén.

– És azt mivel is magyaráztad, hogy nem dugtál úgy az utóbbi tíz évben?

– Gonosz vagy!

– Te meg aggszűz!

Alexa feladta és elnevette magát.

– Rendben, te győztél! Minek köszönhetem a látogatásodat ezen a szombat estén? Jól nézel ki.

– Kösz. Tizenegykor találkozom valakivel egy italra. Van kedved eljönni?

– A te randidra?

Maggie fintorgott, majd kiitta a poharát.

– Te jobb társaság vagy, mint ő. Unalmas egy pasas.

– Akkor miért jársz vele?

– Mert jól néz ki!

Alexa lehuppant a barátnője mellé a kanapéra, és felsóhajtott.

– Bárcsak olyan lennék, mint te, Maggie! Miért vagyok én ilyen gátlásos?

– Mért, szerinted én gátlástalan vagyok? – kérdezte a lány tettetett felháborodással, aztán a vödörre mutatott. – Szóval mesélj csak, ez meg mire kellett?

– Szerelmi varázslással próbálkoztam. Hogy… szerezzek magamnak egy pasit.

Maggie hátravetette a fejét, úgy nevetett.

– Értem. És mi köze van ennek a vödörhöz?

Alexa arca lángvörös lett. Ezt sohasem fogja tudni kimagyarázni.

– Tüzet gyújtottam Földanya tiszteletére – suttogta.

– Te jóságos ég!

– Ne szörnyülködj! Teljesen el vagyok keseredve! Még mindig nem találtam meg a nagy Őt, és adódott egy komoly gondom is, amit valahogy meg kell oldanom. Úgyhogy összehoztam az igényeimet egyetlen kívánságban.

– Miféle kívánságról beszélsz?

– Az egyik vásárlóm mesélte, hogy egy szerelmi mágiáról szóló könyv útmutatásai alapján összeírta, milyen tulajdonságokkal rendelkező férfit keres magának, és az illető egyből felbukkant az életében.

Maggie most már érdeklődve hallgatta.

– Összejött egy pasival, akiben megvolt mindaz, amit szeretett volna?

– Pontosan! De konkrétnak kell lenni a kívánságoknak. Nem szabad túl általánosan fogalmazni, mert akkor az univerzum elbizonytalanodik, és semmit sem küld. Ez a nő azt mondta, ha pontosan követem az utasításokat, megtalálom az igazit.

Maggie zöld szeme felcsillant.

– Hadd lássam én is azt a könyvet!

Csak egy másik szingli nő értheti meg, milyen elszántan képes az ember megtalálni a párját. Alexa megkönnyebbülve odadobta Maggie-nek a textilborításos kis kötetet, és már egy kicsit kevésbé érezte idiótának magát.

– Hm… Mutasd a listádat!

Alexa a vödör felé intett.

– Elégettem.

– Fogadjunk, hogy eldugtál a párnád alá egy másolatot! Hagyd, majd én idehozom!

Maggie már fel is pattant, és nagy léptekkel elindult a kanárisárga futon felé. Benyúlt a párnák alá, és pár másodperc múlva diadalmas mozdulattal élénkvörös körmei közé csippentette a listát, majd megnyalta a száját, mintha egy pikáns romantikus regénybe készülne belevetni magát. Alexa letelepedett a szőnyegre, és előregörnyedt. Felkészült a megszégyenülésre.

– Első pont – olvasta Maggie. – Mets-drukker.

Alexa várta a barátnője kifakadását.

– Baseball? – sikoltott fel Maggie. A drámai hatás kedvéért meglengette maga előtt a papírlapot. – Hogy a fenébe lehet a legfontosabb szempontod a baseball? Ráadásul ezek évek óta nem jutottak be a döntőbe! New Yorkban amúgy is több szurkolója van a Yankeesnek, mint a Metsnek, így kizárod a hímpopuláció nagyobbik felét!

– A Mets egy bátor és karakteres csapat. Nekem pedig olyan férfira van szükségem, aki az esélytelenebb mellé áll. Nem vagyok hajlandó összefeküdni egy Yankees-szurkolóval!

– Reménytelen eset vagy! Feladom – jelentette ki Maggie. – Nézzük tovább! Második pont: szereti a könyveket, a művészetet és a költészetet – egy pillanatra elhallgatott, majd vállat vont. – Ezt elfogadom. Harmadik pont: hisz a monogámiában. Oké, ez tényleg nagyon fontos szempont. Negyedik: szeretne gyerekeket. Hányat? – pillantott fel a papírból.

Alexa elmosolyodott.

– Én hármat szeretnék. De kettővel is kiegyeznék. Szerinted oda kellene írnom, hogy hányat szeretnék?

– Nem. Földanya biztos tudni fogja – nyugtatta meg Maggie, és folytatta. – Ötödik pont: ért a nők nyelvén. Ez jó. Torkig vagyok a hülye könyvekkel a Vénuszról és a Marsról. Már az összeset kiolvastam, de továbbra sem értek semmit az egészből. Hatodik pont: szereti az állatokat – sóhajtott. – Ez majdnem ugyanolyan béna, mint az, hogy legyen Mets-szurkoló!

Alexa közelebb mászott a szőnyegen Maggie-hez, hogy a szemébe tudjon nézni.

– Hogyan folytathatnám az önkénteskedést a menhelyen, ha a pasim utálja a kutyákat? És mi van, ha mondjuk szenvedélyes vadász? Felriadok az éjszaka közepén, és azon kapom magam, hogy egy döglött szarvas bámul rám a kandalló felett?

– Túldramatizálod! – Maggie ismét a listára pillantott. – Hetedik pont: vannak erkölcsei és hisz az őszinteségben. Ezt kellett volna az első helyre tenned, ha engem kérdezel, de én nem vagyok Mets-szurkoló, szóval úgysem tudhatom. Nyolcadik pont: jó az ágyban – Maggie felhúzta a szemöldökét. – Az én listámon ez minimum a második pont lenne. De örülök, hogy egyáltalán felírtad. Talán mégsem vagy annyira reménytelen, mint gondoltam!

Alexa nyelt egy nagyot. Kezdett úrrá lenni rajta a félelem.

– Folytasd!

– Kilencedik pont: családszerető. Ez érthető. A te családod mindig is olyan volt, mint az a béna Walton família a sorozatban. Rendben, tizedik pont…

Most jön a lényeg. Alexa Maggie-t figyelte, ahogy még egyszer elolvassa a papírra írtakat.

– Alexa, azt hiszem, nem értem a tizedik pontot.

A lány felsóhajtott.

– Biztosan érted…

Maggie hangosan is felolvasta az utolsó kérést.

– Rendelkezik 150 000 dollárnyi elkölthető készpénzzel – felnézett. – Rendben, ehhez többet kell tudnom.

Alexa felszegte az állát.

– Olyan férfira van szükségem, akit szeretek, és akinek van felesleges 150 000 dollárja. Mégpedig gyorsan.

Maggie értetlenül rázta a fejét.

– De miért?

– Hogy megmentsem Tarát.

Maggie pislogott egyet.

– Tarát?

– Igen, a családi otthonunkat. Ugye, emlékszel rá? Épp mint az Elfújta a szélben… Emlékszel, hányszor viccelődött a mamám, hogy neki is gyapotot kellene termesztenie, hogy fizetni tudja a számlákat? Azt viszont sosem meséltem neked, Maggs, hogy hová fajult a helyzet. A mamám el akarja adni a házat! De én ezt nem hagyhatom ennyiben! Nincs pénzük, és nincs hová menniük. Bármit hajlandó vagyok megtenni, hogy segítsek rajtuk. Akár még férjhez is megyek. Pontosan úgy, mint Scarlett!

Maggie felsóhajtott, és kezébe vette a táskáját. Kikapta belőle a telefonját és bepötyögött néhány számot.

– Most mit csinálsz?

Alexát a pánik kerülgette a gondolattól, hogy még a legjobb barátnője sem érti meg. Hiszen még sosem gondolt arra, hogy egy férfira lenne szüksége, hogy megoldja a problémáit. De most már mit számított a büszkeség!

– Lemondom a randimat. Úgy érzem, meg kell beszélnünk ezt az utolsó pontot. Azután felhívom a pszichoterapeutámat. Remek szakember, diszkrét, és akár éjfélkor is fogad.

Alexa felnevetett.

– Hogy te milyen jó barátnő vagy, Maggie!

– Igazán? Beszélgessünk még erről…

*

Nicholas Ryan karnyújtásnyira volt attól, hogy megcsinálja a szerencséjét.

De hogy megszerezze, amire vágyik, előbb kerítenie kellett egy feleséget.

Nick hitt egy halom dologban. Abban, hogy a céljai eléréséért keményen meg kell dolgoznia. Úrrá kell lennie az indulatain, és konfliktushelyzetekben a józan eszére kell hallgatnia. És hitt az új épületek létrehozásában is. Olyan épületekében, amelyek egyedülállóak, és szemet gyönyörködtetőek. Amelyekben ötvöződnek a lekerekített élek és az éles vonalak. Amelyekben a tégla, a beton és az üveg biztosítja a szilárdságot, amelyre az emberek a hétköznapjaikban vágynak. Hitt a csoda röpke pillanataiban is, amikor például az ember először pillantja meg az elkészült művét. Ezek voltak azok a dolgok, amelyeknek értelmét látta.

Nick viszont nem hitt az örökké tartó szerelemben, a házasságban és a családban. Ezeket a dolgokat értelmetlennek találta, és úgy döntött, nincs helyük az életében.

De Earl bácsi sajnos mindent megváltoztatott.

A dühe ellenére Nicket különös humorérzéke kis híján mosolyra késztette. Felkelt a bőrszékből, majd levetette sötétkék zakóját, csíkos selyem nyakkendőjét és hófehér ingét. Egyetlen csuklómozdulattal kioldotta a nadrágszíját, aztán gyorsan felkapta a szürke tréningnadrágot és a hozzávaló pólót. Nike Air edzőcipőt húzott és belépett irodája belső szentélyébe, ahol maketteket, vázlatokat, művészi fényképeket, egy futópadot és néhány súlyzót tartott, illetve ahol egy teljesen felszerelt bárt is kialakított. Megnyomta az MP3-lejátszó gombját, és ahogy a Traviata dallama megtöltötte a helyiséget, a gondolatai is letisztultak.

Bekapcsolta a futópadot, és igyekezett nem a cigarettára gondolni. Még így öt év elteltével is, ha nagyobb stressznek volt kitéve, meg-megkívánta. Bosszantotta ez a gyengesége, úgyhogy ilyenkor inkább edzeni kezdett. A futás megnyugtatta, különösen ebben a tökéletesen szabályozott környezetben. Itt nem zavarta az összpontosításban sem mások hangoskodása, sem a perzselő napfény, és nem nehezítette a dolgát az apró kavicsokkal borított talaj sem. Egyenletes tempóra állította a gépet, amitől azt remélte: közelebb viszi majd a megoldáshoz.

Értette ugyan a nagybátyja szándékát, de az árulás ennek ellenére kezdte kiborítani. A család egyetlen tagja, akit igazán szeretett, játékszernek használta őt!

Nick megrázta a fejét. Gondolhatta volna, hogy így lesz. Earl bácsi élete utolsó néhány hónapjában gyakran áradozott neki a család fontosságáról, és általában nem volt elégedett az ő lagymatag reakcióival. Ő pedig azt nem értette, miért jelent ez meglepetést a nagybátyja számára. Végtére is a családjával gyakorlatilag reklámozni lehetett volna a születésszabályozást.

Miközben Nick egyik kapcsolatból a másikba sodródott, nyilvánvalóvá vált a számára, hogy minden nő házasságra vágyik, a házasság viszont csak bajt hoz az emberre. Folyamatos csatározást. Gyerekeket, akik szétszedik a szülőket, csak hogy rájuk figyeljenek. És eltávolodást, míg az nem lesz a vége, mint a legtöbb kapcsolatnak. Válás. Aminek persze a gyerekek isszák meg a levét.

Kösz, nem.

Meredekebbre állította az emelkedőt, és növelte a sebességet, miközben továbbra is örvényként kavarogtak a gondolatai. Earl bácsi egészen a haláláig rendíthetetlen optimizmussal hitte, hogy egy nő megmenti majd az unokaöccse életét. A szívroham gyors volt és végzetes. Amikor a vér szagára felbukkantak az ügyvédek, mint egy raj dögkeselyű, Nick azt hitte, könnyen túlesnek majd a formaságokon. A testvére, Maggie akkorra már egyértelművé tette: nem szeretné, hogy bármi köze is legyen az üzlethez. Earl bácsinak pedig nem volt több rokona. Úgyhogy Nick életében először elhitte, hogy neki is lehet szerencséje. Végre lesz valami, ami teljes egészében az övé.

De csak addig, amíg az ügyvédek fel nem olvasták a végrendeletet.

Nick akkor jött rá, hogy csúnya tréfát űztek vele.

Megörökli a Dreamscape-részvények többségét – amint megnősül. Legalább egy évig kell házasnak maradnia, bárki legyen is a felesége, és az sem számít, ha az esküvő előtt házassági szerződést kötnek. De amennyiben nem teljesíti a nagybátyja feltételeit, a cégből 51 százalékot elveszít, ami megoszlik majd a vezetőségi tagok között, és Nickből csak egy kirakatfigura válik, nem lesz semmilyen valódi hatalma. Ahelyett, hogy épületeket álmodna meg, a megbeszélések és a vállalati üzletpolitika kötik majd le minden idejét. Így biztosan nem szerette volna leélni az életét.

És ezzel Earl bácsi is tisztában volt.

Úgyhogy Nicknek találnia kell egy feleséget.

Megnyomta a gombot, és lejjebb vette a dőlésszöget. Lassított a tempón és próbált nyugodtan lélegezni. Kényszerítette magát, hogy az agya áthatoljon az érzelmei ködén, és módszeres precizitással próbálta végigvenni a lehetőségeket. Lelépett a futópadról, kivett a minibárból egy palack behűtött Evian ásványvizet és visszament a székéhez. Kortyolt egyet a tiszta, jéghideg vízből, majd letette az üveget az íróasztalára. Várt néhány percet, amíg rendeződtek a gondolatai. Azután felvette az aranytollat és forgatni kezdte az ujjai között.

Nyomtatott betűkkel írta le a szavakat – mind egy-egy szög volt, melyet a saját koporsójába készült beverni.

Feleséget találni.

Nem vesztegethetett több időt, hogy elégedetlenkedik az őt ért igazságtalanság miatt. Úgy döntött, listát készít azokról a tulajdonságokról, amelyekkel a feleségének rendelkeznie kell. Azután majd kiderül, hogy talál-e alkalmas jelöltet.

Elsőre Gabriellára gondolt, de egyből el is vetette ezt az ötletet. A bombázó szupermodellel, akivel mostanában találkozgatott, igazán jó volt az ágyban, és tökéletesen mutatott mellette, ha társaságba mentek, de nem volt feleségnek való. Igazán jó volt vele beszélgetni, és Nick szeretett vele lenni, de már így is attól tartott, hogy a nő kezd belészeretni. Párszor utalt rá, hogy gyerekeket szeretne. Pedig ezen állt vagy bukott az egész terve. Mindegy, miféle alapszabályokat fogalmazna meg Nick Gabriellának, a nő érzelmei előbb-utóbb úgyis mindent tönkretennének. Gabriella féltékennyé válna és követelőzni kezdene, mint bármelyik normális feleség. Nincs az a házassági szerződés, ami megvédhetné a haragjától, ha úgy érezné, hogy Nick becsapta őt.

Ivott még egy kis vizet, majd a hüvelykujjával köröket kezdett rajzolni a palack peremére. Azt olvasta egyszer valahol, hogy ha az ember összeírja azokat a tulajdonságokat, amelyekre vágyik egy nőben, az illető előbb-utóbb fel is bukkan az életében. Nick összeráncolta a homlokát, ahogy ez az ötlet felmerült benne. Úgy emlékezett, hogy a dolognak valahogy az univerzumhoz van köze: az ember azt kapja vissza, amit ő maga beletett a nagy egészbe. Szóval valami metafizikai hülyeség, amivel Nick nem sokat törődött.

Most azonban tényleg nagyon elkeseredett volt.

A papírlap bal margójához igazítva a tollat nekilátott a listának.

Olyan nő kell, aki:

Nem szeret engem.

Nem akarok lefeküdni vele.

Nincs népes családja.

Nincsenek állatai.

Nem akar gyerekeket.

Van saját karrierje.

Üzleti vállalkozásnak tekinti a párkapcsolatot.

Nem túl érzelmes és nem meggondolatlan.

Megbízhatok benne.

Átfutotta a listát. Tudta, hogy az elvárásai közül néhány túlzott optimizmusra vall, de ha valóban működik ez az egész univerzumelmélet, akkor nyugodtan papírra vethet bármit, amire csak vágyik. Olyan nőre volt szüksége, aki üzleti lehetőséget lát ebben a vállalkozásban. Talán olyasvalakire, aki nyerni akar rajta. Nick készen állt sok mindent megadni, a lényeg, hogy csupán névházasság legyen. Ha nincs szex, nincs féltékenység. Ha a választott nőnek nincsenek felé érzelmei, nem is fog beleszeretni.

Ha nincs bonyodalom, tökéletesen működhet a házasság.

Gondosan megvizsgálta az esélyeket minden egyes nővel, akivel valaha is randevúzott, az összes barátnőjével, akivel csak szóba állt, és valamennyi üzletfelével, akivel valaha együtt ebédelt.

De hiába.

A csalódottság kezdett az idegeire menni. Harmincéves volt, elég vonzó és értelmes férfi, biztos anyagi háttérrel. Mégsem volt képes találni egy valamirevaló nőt, akit elvehetne.

És már csak egy hete maradt rá, hogy megnősüljön.

Ekkor megszólalt a mobiltelefonja. Felvette.

– Ryan.

– Nick, én vagyok, Maggie – szólt bele a húga, majd egy pillanatra elhallgatott. – Találtál már feleséget magadnak?

Nicket a nevetés kerülgette. Maggie volt az egyetlen nő a világon, aki mindig meg tudta nevettetni. Még akkor is, ha olykor az ő nyomora volt a vicc tárgya.

– Épp azon vagyok.

– Azt hiszem, én megtaláltam a megfelelő jelöltet.

Nick szívverése szaporább lett.

– Ki az?

Újabb hallgatás.

– Persze, előbb meg kell felelned a feltételeinek… de szerintem ez nem lesz gond. Csak légy nyitott. Tudom, hogy ez nem az erősséged, de benne tényleg megbízhatsz.

Nick a listája utolsó pontjára pillantott. Különös zúgás jelentkezett a fülében, mintha nyomatékot akarna adni a húga szavainak.

– Ki az, Maggs?

Pillanatnyi csend támadt a vonal másik végén.

– Alexa.

A szoba forogni kezdett Nickkel az ismerős név hallatán. Egyetlen gondolat töltötte ki a fejét, mint egy élénk színű neonbetűkkel írt mantra:

Az ki van zárva!