Szepes Mária

Jegyzetek az életemhez

Napló

1929-2004

Édesvíz Kiadó Budapest, 2007

Összeállította Kovács Julianna

Szerkesztette Molnár Eszter

A könyv végén található fotó Vincze Attila munkája

Copyright © Szepes Mária, 2007

Hungarian edition © Neemtree Corporation AG., 2014

Cover design © Neemtree Corporation AG., 2007

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Főszerkesztő és műszaki vezető: Melher Viktor

ISBN: 978-963-529-333-9 (EPUB)

ISBN: 978-963-529-334-6 (MOBI)

Elektronikus verzió

Jegyzetek az életemhez

Beteljesült jósálmok
és álommá lett valóságok

KEDVES OLVASÓ!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt.

Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András
alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

ELŐSZÓ

Az 1929-es év dátuma rengeteget mond nekem. Egész életemet meghatározta. Aláírt váltóvá, fogadalommá lett, amelyet azóta is törlesztek. Már a XXI. századot élem. Emberi szempontból valóban tökéletes magányban, rokonok, kortársak és átmeneti, bár akkor mélynek tűnő barátságok nélkül. Felmorajlik bennem a rengeteg tragédia, veszteség. Együtt átszenvedett betegségek, reménytelen remények, halálos veszélyek. S mindezek mélységesen igaz esszenciája, végösszege: milyen nagyszerű, hogy nem tudtam előre, mi lesz szeretteim életének borzalmas végjátéka. Hosszú évek kínlódó agóniája, végső kimerültség, felcsillanó reménykedés, majd az azt követő, mélybe zuhanó csüggedés. És persze lázongó töprengés: Ezt kívánta volna Hippokratész? Hogy a végsőkig őrizni kell az életet? A reménytelen kínt akarta volna menteni, újabb sebeket nyitva a gyötrődő testeken? Lehetetlen!

De ma már felzendül bennem a szent hang, és szeretteim fénybe burkolnak: „Nyugodj meg – suttogják. – A karma nem hóhér. Hála sorsunk urainak, nem terhelnek bennünket újabb adósságok.”

Lelkemben szelíd öröm zsolozsmáz. Nemcsak érzem, tudom: mélykék selyeméj ringat majd át a másik partra. Hogy zengenek a csillagharangok! Hívnak! Boldogságos várakozásban készen állok!

2004

1929. OKTÓBER 15.

A művészet csodálatos és szent. Az írás örömöt okoz nekem, de a következő pillanatban éppen olyan vagyok, mint az ember általában: nyugtalan, gyenge és kicsinyes. Nem tud annyival jobbá tenni, hogy békében éljek önmagammal és ideáljaimmal. A jóság pillanatai nem mentenek meg a szégyenletes óráktól. Az örök ember kettőssége ez. Az elemibb ösztönök uralma a szerény és halk jóság fölött.

Mindenekfölött valami kollektív jóságot szeretnék megvalósítani magamban. Minden élő felé egyformán áradó, végtelen gyöngédséget és megbocsátást.

Voltak már ilyen pillanataim, amikor megéreztem, hogy itt kell keresnem a békét. De csak percek voltak ezek is, amelyeket elsöpört a rokon- és ellenszenvek áradata.

Ezért fordultam szomjasan a buddhizmus felé. Minden gyötrelmet a túltengő, önmaga körül forgó ego okoz. Ezt a mindent elborító önzést kell lefokozni a minimumra. „Én” nem vagyok fontos, szenvedélyes ragaszkodásaim egyek az emberiségéivel. Előbbre való nálam Isten legkisebb nyomorultja is szenvedéseinek fenséges nagyságában. „Én” nem akarok semminek a központja lenni, csak porszem a hatalmas, cselekvő létben. Életem is csak annyiban fontos, amennyiben parányi része e rejtélyes aktivitásnak.

A végtelenben nincs kicsi és nagy. Mi, emberek, a tiszavirág, a szelíd őz az erdőn, egy gondtalan, csapongó madár, mindnyájan egyformán és személytelenül fontosak vagyunk az egyetemes törekvésben.

Gondolataim, kitermelt művészi értékeim egyek a madár énekével, a virág szabad illatával.

Minden létező keletkezett, és igyekszik valahová. Ami keletkezett, az el nem múlhat, csak formát változtat szüntelen.

Ma még minden messze van tőlünk, mint a csillagok – és a csillagok is mérhetetlen távolságokra vannak egymástól. Ma még nyugtalan, forrongó, taszító és vonzó bolygók vagyunk mindnyájan, és keringünk a másik körül kiszabott pályánkon, fénybe-árnyékba borítva egymást.

Valamikor talán Isten lába előtt elmúlnak a köztünk feszülő távolságok, mert lehullanak rólunk a tévedések, hibák torzulásai, és megértjük végre minden jelenség okát. A szeretet a legtökéletesebb lényeg: odaadás, alázat, önmegtagadás – tehát a végső megtisztulás, beleolvadás a nirvánába.

Különös arra gondolnom, hogyan jutottam vissza a hithez, gyökereimhez. Amikor erőt vett rajtam a tagadás lázongása, akkor is felderengett bennem a mindenütt jelenvaló erő érzete, valami bizonytalan bizonyosság, sejtelem minden értelmi érven, kapálódzáson túl. Úgyhogy az első ima – hosszú idő után – már csak egy kitáruló ajtó volt szívemben, amelyen át betódult a régóta lappangó égi fény.

Sohasem tudtam egészen elszakadni a hittől.

Amikor elfordultam tőle, formáiból kiábrándulva, azt hittem, a mélyére látok. Amikor elítéltem az embereket, hogy tökéletességet prédikálva tökéletlenek, azt hittem, a dolgok magvát fojtottam meg magamban. Később csodálkozva láttam minden bűn mélyén a rejtőző jóságot, minden alantas szenvedély mögött a fenség torz karikatúráját, és ezen keresztül imádni kezdtem a Mindenütt Jelenvalót. Szeretni, érteni tudtam a vétkező embert is, akire végtelen utak, végtelen tisztulások várnak az örökkévalóságban.

Régebben semmire sem becsültem a tapasztalatot. Ma már megtanultam értékelni annak ellenére, hogy nekem még ebben az életemben nem sok van belőle. Ha elgondolom, hogy mennyi mindent hagytam már érzésben magam mögött, hány meggyőződést, vágyat dobtam el kialudt érdeklődéssel, mint egy kinőtt ruhát, akkor látom, mennyire szükség van mindezek megélésére. Úgy gondolom, még transzcendens értelemben sem kész az ember egy bizonyos kor előtt, mert addig az előbbi életek reflexióit éli. Ezt még inkább hiszem azóta, hogy megtudtam egyet s mást az előző életeimről. Már a pályaválasztás gondolatainak hullámzása is mutatja ezt gyermekkortól kezdve. Ha visszaemlékszem, legalább tízféle dologról hittem eddig egész bizonyossággal, hogy életcélom lehetne, de mindegyik elenyészett bennem. Leggyakoribb motívum a dicsőség és ragyogás utáni vágy volt. Hányszor elfogott gyermekkorom nyomasztó éveiben a türelmetlen vágy: nekem nem itt a helyem, rám egészen más dolgok várnak. Fények, ízek, gazdagság sejtelme lobogott lényemben – ezek nélkül fáztam. Nem találtam a helyemet. Azután jött a művészetek utáni vágy, de még ez is a hiúság szolgálatában. Tánc, színészet, rajz, újra tánc. Tizennégy éves koromban barátnőm bemutatott egy kövér amerikai impresszáriónak. Táncoltam neki. Ő ki akart vinni Párizsba, azután Amerikába. Elkábított ennek a lehetősége, álmodoztam sikerről, ruhákról, ékszerekről, úgy gondoltam, ha nem engednek, megszököm. Azután hirtelen, egyik napról a másikra kialudt bennem az egész, mintha gyertyakoppantó borult volna a lelkesedés lángjára, felhagytam a tánccal. Színésznőnek készültem. Tanultam, szavaltam, izgultam. Nagy jövőt jósoltak. Lehetőségeim támadtak. Ám egyik napról a másikra ugyanaz a csömör fogott el. Megéreztem, hogy ez sem az én utam. Azután jött az írás. Ebben átértékelődött minden. Befelé kezdtem gazdagság után kutatni, és már fáztam, irtóztam a lármában, a mesterséges fényben. Az emberi lelket egyszerre többre becsültem a ruhájánál, a testénél. Ez az út sem volt egyenes. Belejátszottak, fel-feltámadtak régi hangzatok, de a főmotívum már a csend és az elvonultság lett. Magamon figyeltem meg, mennyi furcsa elágazása van az ember egyéniségének.

Boldogság nem létezik a földön, csak kielégíthetetlen vágyak.

Buddha azt mondja: „Ragaszkodni annyi, mint szenvedni.” Tehát vágyakozni annyi, mint szenvedni. Élni viszont annyi, mint vágyakozni, tehát az élet, a földi élet egyenlő a szenvedéssel…

A lélek birodalma csodálatos. Csupa misztikus, titkos ajtó, ismeretlen terület. Egy időben, amikor már sokat írtam, ezer idegen hatást tükröztem vissza. Azután hirtelen eltűntek belőlem az idegen hatások. Nagy csend lett, valami furcsa, feszült várakozás. Akkor hirtelen feltárult lelkemben egy egészen új érzéstartalom, amely csak az enyém volt. Lényem legmélyéről fakadt fel, valami egészen váratlan, forró és életerős fantáziatűz, amelyről nem is tudtam, hogy létezik bennem. Minden olyan versem, amelyről érzem, hogy tolmácsol valamit a messzeségekből, hogy valami sejtelmet, megfoghatatlant érzékeltet, különös, távoli síkok hangulatát tükrözi – új ámulatba ejt.

Honnan vettem ezeket a húrokat?

Mennyi szenvedésről nem lehet, nem szabad írni! Csak évek múlva talán, amikor a távolság plasztikussá teszi a dolgokat, amikor már enyhült személyes, fájdalmas jelentőségük.

Meglehetősen zárkózott vagyok. Keveset tudnak rólam azok is, akikkel együtt élek. Még soha nem szóltam a bennem égő dolgokról, soha nem árultam el fájdalmaimat, betűkbe öntve sem. Az írás számomra a csendesség, a magány pillanata valamely magaslaton, ahová felkapaszkodom mindennapjaim szüntelenül zakatoló problémái elől.

Ma még a sejtelmeimről, az elképzeléseimről, a távoli csillagokról, a virágok és fák énekéről írok. Egyszer azonban eljön az az idő is, amikor felmutathatom a kezdet és vég nélküli valóságokat.

Akkor talán elérkezem majd életem értelméhez – és le sem írom többé, hogy „én”. Ma még szükséges, mert csak magamon keresztül láthatom meg azt, amit meg kell élnem. Később azonban az „én” salakjából előragyog majd a meztelen lényeg – a világlélek –, mindenki bánata, könnye, jósága, törekvése, öröme, a dolgok igazi, örökkévaló értéke, a szent Valóság.

Akkor az „én” már nem létezik többé.

Egy emberről mindenki mást tud, és mást gondol.

Ha összeeresztenék azt a sok benyomást, ködképet, amelyet különböző emberek hordoznak magukban arról az egyről, akkor újabb bábeli zűrzavar támadna. Az egyén ilyen töredékekben él, szétszórva embertársaiban. Akiről azt hisszük, hogy mindent tudunk róla, az legtöbbször idegenebb számunkra a világűrnél, hiszen önmagunkat is félreismerjük. Lelkünk, szellemünk a végtelenbe mosódik, testi érzékszerveinkkel nem követhetjük.

Mennyire kopottak, szürkék egykori gondolataim!

Pedig ragyogónak tűntek valaha – remegtem tőlük, ha felhangzottak bennem. Mindegyik lángoló színt jelentett számomra, igazságot és életet.

Így lesz-e vajon mindig? Igen. Mert a fejlődés végtelen, kimeríthetetlen csoda.

1930. FEBRUÁR 9.

Nem vagyok már felelőtlen, csapongó hangulatú gyermek. Meggyőződéseim, elveim teljesen átalakultak. Az elmúlt év számomra komoly, csendes gondolatokkal, konzekvenciákkal zárult. Felismertem életfeladatomat. Utam tiszta, hazugság nélküli, becsületes, másokért való, hogy elszakadjak minden vágytól, önzéstől, anyagtól.

Isten segítségével kikerültem az érzelmi zajlásból – ami megmaradt, az a salak nélküli szeretet.

Szükséges volt a sok forrongás, nyugtalanság – még az is, ami törvényellenes benne. Tanulságot jelentett.

Ebben az évben már szilárd meggyőződéssel elkerültem mindazt, ami lealjasító, és bemocskolja a lelket. Csendesen, szemlélődve, magányosan haladtam tovább.

Minden törvényellenes akaratom és lázongásom megszűnt.

Semmiféle erőszak, ellenszegülés, hazugság nem vezethet eredményre, csak nyugtalanságot, zaklató szenvedéseket szül.

Nekem már nem lehetnek szenvedélyes, közeli terveim. Céljaim távolabbra vetülnek, tiszták, és meggyőződésem szerint sohasem telhetnek be a földön. Lemondást, alázatot, belenyugvást kell tanulnom.

Csodálatos ez az örökkévalóság felé haladó, kiszabott pálya. Nem lehet sem kitérni előle, sem ellene akarni.

Óriási felelősség tudatosan bekapcsolódni a fejlődés sodrába. Ott már energikus, magasabb áramlatok közé emelkedik az ember. Ott már nem lehet megpihenni, belekényelmesedni a föld egy-egy mulandó oázisába. Le kell mondani mindenről, ami nem önzetlenség, nem derűs, megértő nyugalom. Kioltani minden vágyat, szenvedélyt, amellyel szenvedést okozunk magunknak és másoknak. Ez gyógyítja a mohó életszomjat, az erőszakos törtetést, s főleg a ragaszkodást múló dolgokhoz. Persze erőszak nélkül, a szelídség legyőzhetetlen hatalmával, az indulatok berzenkedése nélkül. Célom maga az út, egészen addig, amíg e cél is elenyészik valamely tökéletesebb és felfoghatatlanabb, nirvanisztikus állapotban.

Isten segítségével írni fogok, mint eddig, s ez teljesen betölti majd az életemet.

Szeretném, ha minden szavamban benne volna Isten várakozó csendessége, kifürkészhetetlen nyugalma, titkos, örök mondanivalója valamennyi forma mögött.

Boldog az, aki méltónak találtatott arra, hogy szerény legyen.

Boldog az, aki méltónak találtatott arra, hogy tudatosan, örömmel és megbékélten legyen szerény.

Annak az öröme csak mások öröme lehet. Munkája csak embertársaiért végzett szolgálat.

A sorsát ily módon élő otthon van minden úton, minden érzésben, hazatalál minden könnyben, örül valamennyi feléje nyújtott baráti kéznek. Lassan elhagyja a kikötőt, a kikötő kocsmáit, az ólálkodó utcalányokat, az éhes, kapzsi fosztogatókat, a gyárszirénák búgását, a füstöt, a lármát – és égi bárkájával terhek nélkül siklik ki a szabad vizekre, a vihartalan tengerre a csendes napfény szüntelen ragyogásában.

Boldog a nyugodt mosolyú zarándok.

Szeme előtt már megnyílt a horizont.

Szívének derűs csendessége már a végtelen csendessége.

Gondolatai messze szállnak, és nem hullnak szárnyszegetten vissza a vágyak mocsaras, beteg, halált gőzölgőpárájába. Teremtő képzelete lángolva lendül együtt az egyetemes mozgásokkal.

Boldog a nyugodt mosolyú zarándok.

Sehol nem láttam még olyan halálosan szomorú fákat, mint Böcklin1 képein. Csupa elátkozott lélek, sötét és hallgató fájdalom. Sohasem láttam a vizekben olyan álmatag, elvarázsolt csendességet, mélységes, néma mondanivalókkal. Fák, vizek és sziklák. Mintha mindennek csak látomása volna terhesen megfejthetetlen szimbólumokból.

Bánat, köd, szorongás támad a szívemben, ha nézem. Teljesebb szépség ez az elbírhatónál. A felhők elsötétülő árnyékaiban, a tűnődő, borús égen, a fehér, hűvösen alakuló formák között a túlsó part dereng. A Holtak szigete a legszebb ének, a legszebb szimfónia, amit a lelkemmel hallottam. A mélyülő árnyékok között elvesztem önmagam. Csend a sziklák hasadékaiban, halál és megtalált örök élet.

Megérthetetlen fenségében Isten van jelen.

Böcklin megrészegedett a haláltól. Az isteni teremtőerő sugárzó megszállottja.

Csak a bölcsek és az ostobák adják önmagukat maradéktalanul. Egyik sem alkuszik meg emberekkel és körülményekkel. Ami a két véglet között van, az mimikri. Óvatosságból, érdekből, konvencióból keletkező vetület.

„A szél fú, ahová akar, és annak zúgását hallod, de nem tudod honnan jő és hová megy: így van mindenki, aki Lélektől született.” (Jn 3,8)

1 Arnold Böcklin (1827—1901) svájci festő, szobrász, kora ünnepelt művésze, aki elsősorban mitológiai jeleneteket és szereplőket ábrázolt képein teljes realizmussal - a Szerk.

1930. MÁJUS 18.

Istenem, Uram! Hová vezetnek a Te útjaid?

Minden nyugtalanságomat Néked ajánlom.

Nagyon gyenge, erőtlen vagyok. Minden elől elbujdosó emberféreg. A Te erőddel erősíts, a Te fényességeddel oszlasd el az én homályomat, félelmemet, bizonytalanságomat, hogy úgy tegyek, ahogyan Te akarod, hogy azt az utat kövessem, amelyet kiszabtál számomra. Jóságos Uram, nem akarok külön akarni, nem akarok eltévedni többé a hosszú, fáradságos, meddő útvesztőkben. Könyörgöm, fogadd el az életemet, minden gondolatomat, minden érzésemet. Rendelkezz velem. Legyek szolga, csendes, alázatos legutolsó – csak elhagyhassam végre az önzés fájdalmas, céltalan sötétségét.

Maradj velem, Uram, a meredek, keskeny úton!

Mindörökké, ámen.

Szepes Mária

TOVÁBBI KÖNYVEI

SZEPES MÁRIA

A VÖRÖS OROSZLÁN

AZ ÖRÖK ÉLET ITALA

420 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban is kapható!

Már a megjelenése idején is nagy vihart kavart: minden példányát bezúzták, és negyven évig szerepelt a tiltott kötetek listáján. Mindmáig a legnagyobb hatású Szepes Mária-regény, elborzaszt és megihlet.

Az alkímia követői mi mindenre voltak képesek azért, hogy megtalálják a folyékony aranyat, az örök élet italát?

A négy évszázadot átfogó, izgalmas történet beavatássá alakul át, amely valójában az alkímia történetét és a keleti filozófia legmélyebb kulcsait rejti.

SZEPES MÁRIA

RAGUEL HÉT TANÍTVÁNYA

HÉT ARCHETÍPUS, HÉT ÚT – A VÉGSŐ CÉLIG

692 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban is kapható!

Raguel, az időtlen, évszázadokon át újjászületett Mester magához hívja tanítványait, a zodiákuskör hét bolygójának egy-egy képviselőjét, amúgy közönséges földi halandókat, hogy együtt vészeljék át a közelgő Világalkonyt, és megalapozzák a jövendő emberiség létét. Minden szereplő életét nyomon követhetjük születésétől fogva, s részesei lehetünk lelki-szellemi fejlődésüknek egészen Mythenburg váráig s a végkifejletig.

„Ezt a regényt életem főművének és utolsó nagy opuszának tartom” – írta Szepes Mária.

SZEPES MÁRIA

VARÁZSTÜKÖR

NÉZZ A VARÁZSTÜKÖRBE, ÉS ISMERD MEG TITKAIT!

316 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban is kapható!

Kornét Gábor újságíró barbár idők tanúja. Berlinből tudósít, majd kiutasítják Németországból. Hazatérve örököl egy nevezetes varázstükröt, amely egykor egy középkori kabbalista, mágus és alkimista tulajdonában volt. „Semmi el nem rejtőzhet előle, amit látni akar... Mert mi maradhat titokban a Szellem előtt?” Gábor azonban nem csupán látni akar, hanem jótékonyan beleavatkozni a zajló eseményekbe.

Meditációs CD-melléklettel! Szepes Mária saját elmondásában: Kirándulás az Élet Vizéhez c. meditáció.

SZEPES MÁRIA

MÁGIÁK KÖNYVE I–II.

12 MÁGIKUS KULCS EGY SZEBB ÉLETÉRT

752 oldal (a két kötet)

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban is kapható!

Szepes Mária emlékének tiszteletére összegyűjtve adjuk át a kimeríthetetlen tudást rejtő sorozatot. Így válhat mindennapjaink részévé a tizenkét mágikus kulcs, amelyek mindegyike abban segít, hogy megoldhatatlannak látszó gondjainkra gyógyírt találjunk.

I. kötet: A mindennapi élet és a fény mágiája, Az öröm és a mítoszok mágiája, Az áldozat mágiája, A szó mágiája

II. kötet: Az álom mágiája, A szerelem és a hűség mágiája, A sors és a csoda mágiája, A nevek mágiája

SZEPES MÁRIA

DIMENZIÓTAROT

A SORSALAKÍTÁS MŰVÉSZETE

296 oldal, 22 lap

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

A tarot szimbólumrendszer, kulcs az emberi önismerethez, rejtett bölcsességének hordozója, üzenet a távoli múltból. A 22 tarot-kártyát tartalmazó könyv a szerző korábbi könyvének, A tarot bölcsességének felújított és kibővített változata.

Akit érdekel mindaz az ősi bölcsesség, távoli, rejtélyes üzenet, amelyet a tarot szimbolikája hordoz, aki változtatni akar önmagán és az életén, a Nagy Arkánum lépcsőfokain eljuthat a beavatáshoz.

SZEPES MÁRIA

SMARAGDTÁBLA

AZ ANALÓGIÁK TANA

296 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban is kapható!

A Smaragdtábla címéhez hűen arra törekszik, hogy egységbe foglalja az ember és a világegyetem jelenségeit. Ezt nevezte Szepes Mária az összefüggések tudományának, amely tulajdonképpen a természettudomány, a művészet és a filozófia szintézise. A könyvet olvasva olyan rálátást kaphatunk a világ dolgaira, amellyel számunkra is kézzelfoghatóvá válik, hogy valóban minden mindennel kapcsolatban van, és nyilvánvaló igazságként fogadhatjuk el az „amint fent, úgy lent” ősi elvét.

SZEPES MÁRIA

FÜVESKÖNYV

GYÓGYÍTÓ GONDOLATOK, BÖLCSESSÉGEK, INTELMEK

280 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv

formátumban is kapható!

Szepes Mária Füveskönyvében egyszerű, könnyen érthető élethelyzetek, bölcsességek, látszatok mögé leső, gondolatébresztő megállapítások és olyan közvetlen tanácsok sorjáznak, amelyeket úgy érezhet magáénak mindenki, mintha csak neki szólna.

Ezen túl pedig kérdések, látszólagos ellentmondások, továbbgondolásra, kiegészítésre, az olvasó élethelyzetéhez való igazításra, azaz az agysejtek alapos megdolgoztatására szolgáló felismerések ezek, amelyek képesek arra is, hogy felkeltsék a saját lélekbe lemerülő őszinteséghez szükséges bátorságot és kitartást.

SZEPES MÁRIA

FELHŐSZOBRÁSZ (ARANYKOR)

FANTASZTIKUS NOVELLÁK

320 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban is kapható!

Szepes Mária magas művészi nívón, szépprózában megírt fantasztikus novellái az irodalom időtlen csemegéinek számítanak. A Felhőszobrász bizarr s a legkülönfélébb témák dimenzióiban cserkésző, néha meghökkentő kirándulások gyűjteménye.

„Mindig is örök emberi értékek, hiteles, sodró erejű történések és azok rejtélyes összefüggései izgattak. Remélem, e történetekben olvasóim találnak néhány olyan gondolatot, amelyek fel nem tett kérdéseikre jelentenek reményt keltő választ.”

SZEPES MÁRIA

LÁNGOLÓ IDŐFOLYÓ

LÉPJ BE AZ ÉRZÉKEKEN TÚLI VÍZIÓK VILÁGÁBA!

228 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban kapható!

A Lángoló időfolyó kék bolygónk életnemző, létfenntartó érrendszere. E könyv azokkal a varázslatos időkategóriákkal foglalkozik, amelyekben percnyi álmainkban évezredeket tölthetünk el. Visszapergethetjük a múltat. Felkereshetjük ősi kultúrák virágzó fényességét, beléphetünk belső kozmoszunkba, előző életeink intenzív élményei közé. Szepes Mária közli e visszahatoló meditáció módszertanát. Sikerrel próbálta ki önmagán, mégsem ajánlja akárkinek.

SZEPES MÁRIA

A LÉLEK ANATÓMIÁJA

BETEGSÉGEK JELBESZÉDE * ÖRÖK SZÉRUMOK

164 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban kapható!

„Az ember felépítése nem végződik a fizikai testnél, fölötte magasabb áramok működnek.”

Valamennyi betegség a lélekben gyökerezik. A tudattalan mélyrétegeibe gyűrve névtelen sérülések gubbasztanak eltakart arccal. A testben csak tünetekben mutatkoznak meg, sajátos gén- és jellemalkat szerint, mindig egyedi módon. Szimbolikus jajdulások ezek.

E könyv a lélek bonyolult betegséggócainak diagnózisait és e kórokból kivont örök szérumait tartalmazza.

SZEPES MÁRIA

SZIBILLA

JEGYZETEK A SZERZŐ ÉLETÉHEZ

264 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban kapható!

A kötet Szepes Mária személyes naplója (1929–2004), ezért nagyon intim hangvételű. Különleges ajándék, hogy bepillanthatunk abba a szellemi folyamatba, amelyen keresztül az ezotéria nagyasszonya azzá vált, akit mind ismerünk. Néha úgy érez, úgy viselkedik, mint egy hétköznapi háziasszony, máskor pedig egy sokat tapasztalt, mindentudó Mester.

„Mindenekfölött valami kollektív jóságot szeretnék megvalósítani magamban. Minden élő felé egyformán áradó, végtelen gyöngédséget és megbocsátást.”

SZEPES MÁRIA

A MENNYORSZÁG ÁLKULCSA

ISMERD MEG A BENNED SZUNNYADÓ HATALMAT!

200 oldal

Keresd a weboldalunkon!

www.edesviz.hu

eKönyv formátumban kapható!

A mai rohanó világ veszélyei mellett szédítő távlatokat kínáló kibontakozási lehetőségeink is felgyorsultak. Egyre több ismeret áll rendelkezésünkre, amellyel megteremthetnénk új, élhető világunkat. De vajon tudunk-e élni az elénk táruló lehetőségekkel?

E kérdéseket feszegeti Szepes Mária, s a mai kor emberének időszerű problémáit érinti. Közös töprengésre hív bennünket. Kérdez. Olykor provokál. Fel akarja rázni az embert kábult tétlenségéből, hogy minden vészhelyzetből van kiút!

SZEPES MÁRIA ALAPÍTVÁNY

Célja az író teljes életművének gondozása, még kiadatlan írásainak megjelentetése, szellemi értékeinek ébrentartása, módszertanának átadása és az Egyetemes Megismerés sokszínű áramlatainak támogatása.

Az Alapítvány vezérfonala:

Kutassuk együtt a feledés fátylait eloszlató öröklét üzeneteit.

www.szepesmariaalapitvany.hu

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK
csomagkuldo@edesviz.hu
00-36-1-320-3642
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK
A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

ÉDESVÍZ MAGAZIN
EZOTÉRIA • SPIRITUALITÁS • ÉLETMÓD
Interjúk a szerzőkkel, érdekességek a könyvtémákról csak nálunk!
www.edesviz.hu