Libri Kiadó

Budapest

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Jennifer Probst: The Marriage Merger

Gallery Books, a Division of Simon & Schuster Inc., New York, 2013

Fordította  Béresi Csilla

Ez a történet az írói képzelet szüleménye. A nevek, a szereplők, a helyszínek és az események a szerző fantáziájának a szülöttei. Bárminemű hasonlóságuk valóságos eseményekkel, helyekkel, illetve akár élő, akár már elhunyt személyekkel pusztán a véletlen műve.

Copyright © 2013 by Jennifer Probst

Eredeti kiadás copyright © Gallery Books, a Division of Simon & Schuster, Inc.

Hungarian translation © 2014 Béresi Csilla

Magyar kiadás © 2014 Libri Kiadó, Budapest

A Libri Kiadó az LS Kiadói Csoport tagja.

All rights reserved.

Második kiadás

ISBN 978-963-310-493-4

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő Darida Bence

Olvasószerkesztő Ligeti Szilvia

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Mindenekelőtt anya vagyok, és csak másodsorban író. Köszönet illeti meg különleges mamaklubomat, melynek tagjai, Danielle Nelson, Patti Turner, Susan Hansen és Amanda Winters már a kezdetektől elszórakoztattak a gyerekbulikon, szülinapi zsúrokon, iskolai kirándulásokon, amíg a gyerekeink együtt játszottak.

És mint mindig, most is köszönetet mondok családomnak, megingathatatlan támaszomnak.

Első fejezet

Most már papírja van róla.

Hogy kész csődtömeg.

Julietta Conte meredten bámulta otthona vajszínű falait. Fura, de soha nem vesztegette az időt arra, hogy festményekkel vagy fotókkal aggassa tele őket. Egyszerű vonalaikkal többnyire megnyugtatták. A saját rendezett, fegyelmezett életére emlékeztették, amire annyira büszke volt. Ma azonban lakása rideg tökélyétől ürességet érzett. Mintha valaki más életét élné, vagy kísértet lenne.

Rá nem jellemző módon felsóhajtott. Elszalasztotta a legjelentősebb ajánlatot, amit a családi pékség eddig kapott. És még csak el sem hagyhatta magát. A jó hírű Palazzo Hotel az egész hónapos papírmunka, az átvirrasztott éjszakák és a sok bájcsevej ellenére is visszautasította. Pedig annyira biztos volt a sikerben. Ehelyett nem maradt más hátra, mint hogy reggel bevallja csapatának a kudarcot.

Még jobban beburkolózott kakaóbarna selyempongyolájába, majd a süppedős szőnyegen divatos konyhájába ment, és kitöltött magának egy pohár Bollát. A tévé halkan duruzsolt a háttérben, otthona ürességét azonban nem tudta megtölteni.

Miért lett ilyen rosszkedvű? Máskor is vesztett már az üzletben. Ritkán engedte meg magának, hogy tépelődjön a kudarcokon. Megtanulta, hogy ilyenkor keménynek kell lenni, és előre nézni. Most sem dől össze a világ, a La Dolce Famigliának remekül megy. Az ügy nem élet-halál kérdése. De már semmi nem maradt neki a vágyon kívül, hogy jelet hagyjon maga után az üzleti életben.

És most ez sem jött össze.

SMS-t jelzett a mobilja. Megnézte az üzenetet. A testvére írt neki, már vagy harmadszor vagy negyedszer ma este.

Megcsináltad?

Ettől még idegesebb lett. Legfiatalabb húga boldog házasságban él – hozzáment régi szerelméhez –, és most egyfolytában azt magyarázza neki, hogy valami nevetséges szerelmi varázslás hozta össze a férfival. Ha ez ilyen könnyű lenne! Akkor csak annyi lenne a dolga, hogy papírra veti az álompasi elvárt tulajdonságait, a Földanyának ajánlja és elégeti a papirost, aztán várja a fejleményeket. Hiába próbálta Julietta megértetni a húgával, hogy nem a varázskönyv boronálta össze a párjával, hanem egyszerűen csak összeillettek. Carina nem hitt neki.

Utolsó látogatásakor tehát Carina a kezébe nyomta az ibolyakék könyvecskét, és megeskette, hogy megpróbálkozik a varázslattal. Vakon hitt abban, hogy elegendő egy ilyen ostoba szerelmi bájolás, és a Nagy Ő menten felbukkan. Egy teljes órán át győzködte Juliettát, hogy végre ne csak az üzleti kimutatásokkal foglalkozzon, hanem törődjön egyszer már magával is. Julietta végül kénytelen volt beadni a derekát, remélve, hogy a húga leszáll a témáról.

Az azóta eltelt két hétben azonban Carina húsz SMS-sel és tucatnyi telefonhívással ostromolta. Szemlátomást nem volt hajlandó feladni a tervét.

Julietta mindössze három betűt pötyögtetett be válasz gyanánt:

Nem.

A bor gyümölcsös, friss íze eláradt a szájában. Kinyitotta a hűtőt, kivett belőle egy fürt szőlőt, és visszaindult a nappaliba, hogy tovább rágódjon a problémáján. Miért nem érti meg senki, hogy egy szingli is lehet boldog? Mert ő igenis az volt! Nagyon is boldog! Amióta az a nevetséges ibolyakék könyv a kezébe került, Carina egyfolytában nyaggatta vele. Megesküdött rá, hogy Alexa és Maggie is a varázslatnak köszönheti élete nagy szerelmét.

Juliettát eltöltötte a reménytelenség érzése. Váratlanul pánikroham tört rá, de aztán mélyeket lélegzett, és legyűrte. Most már hideg fejjel mérlegre tudta tenni az érzelmeit. Féltékeny volt a húgaira, ez csak természetes. Már mind férjhez mentek, és másról sem tudtak beszélni, mint a házasságukról. Ő volt az egyetlen szingli a családi találkozókon. Ezért el is várták tőle, hogy a szakításai történetével és pikáns szerelmi sztorikkal szórakoztassa őket.

Laptopja képernyővédője, amely a La Dolce Famiglia sikereit hirdette, most mintha őt gúnyolta volna. Még a mama is aggódva nézett rá újabban, és mintha csipetnyi szánalom is tükröződött volna a tekintetében.

Szájába vett egy szem szőlőt, amelynek kesernyés leve csípte a nyelvét. Merda! Kit érdekel ez az egész? Elvégre manapság a nők egyedül is meg tudnak állni a lábukon. Különben is, mindenki túlértékeli a szexet. Őt viszont nem igazán izgatja. Éveken át bántotta ugyan, hogy képtelen az orgazmusra, vagy mélyebb kötődés kialakítására egy férfival, de aztán megfogadta, hogy kizárja az életéből a szerelmet. Csak így őrizhette meg a józan eszét. Lelke meghittségre vágyott volna, a teste azonban csak nem akart felengedni. Többszöri kudarcba fúlt kísérlet után, hogy érezzen valamit – bármit – a férfiak iránt, nem bánkódott többé ezen. Élni kezdett. Szex nélkül.

Divatos, minimalista lakása vagyonról, sikerről és stílusérzékről mesélt. Míg húgai a toszkán bútorokat kedvelték, ő a lecsupaszított, modern formák híve volt, amik megfeleltek rendszeretetének. A világosra festett falak a nagy belmagasságú terekben kellemes kontrasztot alkottak a berendezés szögletes, fekete vonalaival, az üvegasztalokkal, a bőrkanapékkal és a süppedős bútorhuzatokkal. A jókora ablakok napfénnyel árasztották el a helyiségeket, éjszakánként pedig lenyűgöző kilátást nyújtottak a kivilágított Milánóra. A konyhában vörös bőrrel borított bárszékek fogták körül a fekete gránit munkapultokat. Asztalra nem volt szüksége, mivel mindig egyedül evett. Ha piacra dobtak valami új kütyüt, ő rögtön megvásárolta. Lakását a legmodernebb technikai eszközökkel szerelte fel: mindenféle számítógépekkel, villámgyors internettel, házi mozival, meg persze szuper sztereórendszerrel, hogy minden helyiségben hallgathasson zenét.

Nem volt ugyan annyira divatbolond, mint Venezia húga, méretre készült kosztümjei azonban menőnek számítottak tetszetős szabásukkal. Megbecsülte a minőségi ruhákat, és nőiségét a gardróbszobájával élte ki, amely tele volt bőr-, szarvasbőr, selyem- és szaténholmikkal. Lett volna pénze egy kisebbfajta palotára is, de szerette ezt a luxuslakást Milánó szívében. Közel volt a munkahelyéhez, az emberekhez és a város nyüzsgéséhez. A hegyek között a túl nagy csönd az őrületbe kergette volna. Még a szőlőt eszegette, amikor újra jelzett a mobilja.

Mitől félsz?

Felkapta a telefont, és megtette az elképzelhetetlent: kikapcsolta a készüléket, végleg elhallgattatva a húgát.

Julietta semmitől nem félt, a kudarcot kivéve. Szerencsére megtanulta, hogy a siker záloga a kemény munka és az állandó önfegyelem. Egyedül a testét nem tudta uralni, ezért meghozta az egyetlen célszerű döntést: elfogadta ezt a tényt, és továbblépett rajta. Most mégis mérhetetlenül felidegesítették húga bosszantó SMS-ei.

Körülnézett a nappaliban, majd tekintete megállapodott az ominózus könyvön. Vászonborítója mintha csak követelőzve lüktetett volna, arra sarkallva Juliettát, hogy vágjon át a szobán, és vegye kézbe. A kedvenc életrajzai között helyezte el a polcon, a fura ibolyakék könyvgerinc azonban innen is kitűnt. Talán bele kéne kukkantania a kötetbe, aztán azt mondani Carinának, hogy elvégezte a varázslatot. Akkor a húga végre leszállna róla.

Letette a borospoharat egy alátétre, a polchoz lépett, és kivette a könyvet a többi közül. A kicsiny, szögletes kötet meglehetősen ártalmatlannak tűnt. Varázskönyv – ez volt a címlapra írva. A szerző nevét nem tüntették fel. Hm. Miközben Julietta pörgette a vékony, finom lapokat, nem szállt fel boszorkányüst füstje. A szoba nem rázkódott meg, és hideg szél sem süvített át rajta.

Julietta visszadőlt a párnáira. Fura, de az egész könyv egyetlen szerelmi varázslat leírásából állt. Írd össze, milyen tulajdonságokra vágysz lelki társadban. Házasságról vagy örök hűségről egyetlen szó nem esett. Tedd az ágyadba, a matracod alá a lista másolatát. Az eredetit égesd el. Kántálj valami butaságot a Földanyához. Finito.

Ennyi lenne az egész?

Julietta megrázta a fejét, majd halkan elkáromkodta magát, és kinyitotta a határidőnaplóját, amit mindig a laptopja mellett tartott. Dühödten rótta a betűket a sötét tintával a hófehér lapra. Vége a tökölésnek! Egyszer az életben kiírja magából az érzelmeit, és összeszedi mindazon tulajdonságokat, amelyeket elvár egy lelki társtól; nem mintha hinne abban, hogy mindennek valami értelme is van.

Nem olvasta át, amit írt. Mindkét lapot négyrét hajtotta, a másolatot a matraca alá helyezte. Elővett egy rozsdamentes acéltálat, gyufát kerített egy fiókból, és meggyújtotta az eredeti írást.

A papír széle megfeketedett és bepöndörödött. Odébb legyezte a füstöt a tűzjelző elől, és nézte, hogyan ég el a lista. Ajka a Földanyához szóló bugyuta ének szavait formálta. Égett az arca a szégyentől. Legszívesebben megölte volna Carinát, amiért belehajszolta ebbe az ostobaságba, de legalább megtartotta az ígéretét. Mélyeket lélegzett, aztán a tálban már csak egy marék hamu maradt.

Furcsa előérzet kerítette hatalmába. Nagyot dobbant a szíve. Miért is írt pont ilyen kívánságlistát? Tisztességes-becsületes, világos fejű társat kellett volna kérnie. Ehelyett minden egyes szavából szinte sütött a nyers, leplezetlen vágyakozás.

Nem számít. Úgysem tudja meg senki. És mivel a Földanya nem beszél, Julietta biztonságban van.

Felkapta a telefonját, újra bekapcsolta, és bepötyögte az üzenetet:

Megcsináltam! Most már légyszi, szállj le rólam!

A következő másodpercben egy szmájli jelent meg a kijelzőn.

Na, ezt is kipipálhatja. Gyorsan elfelejti ezt az egész marhaságot, és éli tovább a megszokott életét.

Igyekezett nem törődni a zsigereiben érzett ürességgel. Felhangosította a tévét, hogy elűzze lakása csöndjét.

Második fejezet

Julietta megigazította zsályazöld sálját, lesimította a szoknyáját, és kinyitotta az aranyozott szárnyas ajtót. A pulthoz sétált, megmondta nevét a korosabb recepciós hölgynek, aki megkérte, hogy foglaljon helyet. Hm, meglepő. Fiatal bombázóra számított dögös magas sarkúban, aki ebédidőben a főnökét szórakoztatja. Szégyellhetné magát, amiért ezt feltételezte Sawyer Wellsről. Lehet, hogy a pasi a végén kellemes meglepetést okoz.

Kibújt citromzöld ballonkabátjából, aktatáskáját letette maga mellé a padlóra. Telefonok csörgése hallatszott gyors egymásutánban, amíg körülnézett a Wells Enterprises elegáns várójában, a királykék szőnyegen és a kényelmes bőrfoteleken. A W@E hatalmas logója fényes réztáblán virított a bejárattal szemközti falon. A terebélyes üveg recepciós pulton a legkülönbözőbb high-tech kütyük sorakoztak, a fiókok és rekeszek pedig szervezettségről és rendről tanúskodtak.

Julietta természetesen jó előre leinformálta leendő üzleti partnerét. Sógora, Max telefonon mondta el neki, hogy Sawyer megbízható barát és borotvaéles eszű üzletember. Neve jól cseng a hotelszakmában: luxusszállók versengenek azért, hogy átvegye őket egy időre. Sawyer ilyenkor mindig felvirágoztatta az üzletet, aztán szó nélkül, igazi úriember módjára távozott. A cég központja New Yorkban volt, tíz hónapja azonban vadonatúj fiókvállalatuk nyílt Milánóban, heves találgatásokra ösztönözve a helyi üzletembereket. Még a híres-neves Principe di Savoia Hotel is rajta tartotta a szemét a lehetséges vetélytárson. Az a hír járta, hogy a férfi rekordidő alatt helyrerázza a csőd szélén álló vállalatokat.

Sawyer titokzatos telefonhívása teljesen váratlanul érte Juliettát. Ugyan mit akarhat tőle a hotelek koronázatlan királya hétfő délelőtt fél tízkor? Megpróbált előre tájékozódni, de kérdéseire kurtán azt felelték, hogy csak egyetlen alkalma lesz beszélni Sawyerrel, aki majd mindent személyesen magyaráz el.

Utálta a rejtélyeket, ahogy a rejtélyes üzleteket is. Igent mondott a felkínált találkozóra, ám egyből nyomozni kezdett Sawyer után. Furcsának találta, hogy ennyire ne legyen előélete valakinek, aki járja a világot, és közben elegáns hoteleket húz ki a csávából. Mintha a férfi huszonéves koráig nem is létezett volna. Az utóbbi évtized Sawyer kitartó üzleti emelkedésről szólt. A média ugyan elcsámcsogott a férfi mozgalmas szerelmi életén, Julietta azonban egyéb említésre méltót nem talált róla. A pénzes üzletemberekre ragadnak a nők, ebben nem volt semmi meglepő. Őt pedig a legkevésbé sem érdekelte, kivel fekszik le Sawyer és kivel nem. Egyedül az volt a fontos, mit akar a családi pékségtől. Sajnos Max semmit nem tudott erről, de azt tanácsolta a sógornőjének, menjen el a találkozóra.

– Fáradjon be, Miss Conte!

Julietta elmosolyodott, és felkapta Pinedier márkájú aktatáskáját. Egy rövid folyosón súlyos, faragott cseresznyefa ajtó elé vezették. A kilincsért nyúlt, az ajtó azonban hangtalanul kinyílt. Julietta hátán hideg futkározott, és megállt egy pillanatra. Az a megmagyarázhatatlan érzése támadt, hogy ha egyszer átlépi a küszöböt, az élete egyszer és mindenkorra megváltozik. Mintha csak egy vámpír hívta volna meg magához.

– Fáradjon be!

A hang fátyolos, rekedtes volt. Julietta belépett. Az ajtó hangtalanul csukódott be mögötte.

Szorosan megmarkolta az aktatáskáját. Mi üthetett belé? Rendszerint az első pillanattól ő irányította az üzleti tárgyalásokat, most azonban szinte földbe gyökerezett a lába, ahogy szembekerült az egyik legvonzóbb férfival, akivel összehozta eddig a sors.

Nem csoda, hogy a recepciós egy korosabb hölgy volt. A Sawyerből áradó vonzerő minden fiatal nőt lebénított volna. Az üzletember belső szentélyét sötét fa, borvörös színek és gazdagon aranyozott bordűrök díszítették. Háta mögött a faltól falig érő könyvespolcon bőrkötéses könyvek sorakoztak hosszú, tömött sorokban, köztük itt-ott szokatlan kisplasztikákkal. Anyaguk sima márvány, csillogó ezüst és csavarosra formált réz volt. A bal oldali, vörösre festett falon erotikus tárgyú képek függtek. Julietta közelebbről is szívesen szemügyre vette volna őket, de egyelőre csak elraktározta agyában a későbbiekre ezt az információt. A helyiség felét elfoglaló, jókora cseresznyefa íróasztal nyilván a belépő megfélemlítését célozta. Sawyer a székét is megemeltethette a hatás fokozására, mert ilyen magas egyetlen pasi sem lehet. Fürkészőn méregette Juliettát vörös bőrtrónusáról, mint aki mögé akar látni minden udvariaskodásnak és a társadalmi korlátoknak. A lány egészen meztelennek, sebezhetőnek és kiszolgáltatottnak érezte magát a férfi pillantásának súlya alatt.

Sawyer hullámos szőke haja dús árnyalatokban játszott, és a fény úgy táncolt a fürtjein, hogy szinte dicsfényt vont a feje köré. Haja a vállára omlott. Minden nőnek kedve támadt volna beletúrni egy forró ölelés közben. Julietta felmérte a vele szemben ülő férfi külsejét. Nemesen ívelt szemöldök. Magas, kifejezett pofacsontok. Erélyes, vágott áll. A szemét magától Isten angyalától kaphatta, mert színarany fényben ragyogott. Tekintete mintha egyenesen a vesékbe látott volna; kifürkészte a nők titkait, akiknek (Julietta fogadni mert volna) nem sok esélyük van Sawyerrel szemben. Ez a pasi elveszi, amit akar, és nem kér bocsánatot.

De aztán az angyalok sikoltva visszamenekültek a mennybe, és a többit a pokolra hagyták.

Az élveteg száj, amely gúnyos, gonosz mosolyra biggyedt, forró érzékiségről árulkodott, és arról, hogy tulajdonosának semmi se szent. Az arc bal oldalán a homloktól le, egészen az állig brutális forradás vékony vonala húzódott. Julietta elképzelte, amint egy penge a bőrbe hatol. Nem akart szánalmat érezni, ez a pasi nem szorult rá.

A jó és rossz e különös keveréke bizonyára minden nőt összezavar. Még szerencse, hogy rá nem hatnak a férfiak – gondolta Julietta hidegen. Különben Sawyer megfőzné, mielőtt akár egyetlen szót is szólna. Ezért kihúzta magát, és keményen szembenézett vele.

– Jó reggelt, Mr. Wells! Örülök, hogy látom!

Julietta közelebb lépett a férfihoz, és a kezét nyújtotta. Sawyer felállt, és kezet rázott vele. A kézfogás személytelen volt, mégis valahogyan tolakodó. A férfi bőre meleg volt és érdes tapintású. Úgy szorította meg Julietta kezét, mintha a testét is magának követelné.

A lányt elképesztette ez a bizarr gondolat. Ő húzta el először a kezét. Észre se vette közben, hogy visszatartja a lélegzetét. Sawyer érzéki szája halvány félmosolyra görbült. Nem lehetett tudni, őszinte örömből-e, vagy a férfi máris kineveti. Mindkettő bosszantotta volna Juliettát. Nyomban felfogta, hogy ez az alak győzelemhez szokott. Hogy jól érzi magát a bőrében. Hogy szórakoztatja a többi ember, akik mintha olyan színjátékban szerepelnének előtte, amelyben ő nem hajlandó részt venni. Hm. Sürgősen ellentámadásba kellett lendülnie. Ha védekezni kezdene, csak untatná a férfit, ő pedig semmire nem jutna vele. Leült, keresztbe vetette a lábát, és színlelt nyugalommal hátradőlt a székén.

– Látom, szereti a játszmákat.

Sawyer felkapta a fejét. Látható elképedése megnyugtatta Juliettát.

– Az a játszmától függ.

– Sakkozni bizonyára sakkozik – mosolyodott el Julietta hűvösen. A gyönyörűen faragott királyra és királynőre mutatott az egyik polcon, a bőrkötéses könyvek tetszetős sorfala előtt. Az elefántcsont-ébenfa faragványok kimunkált részleteikkel olyan valakire vallottak, aki kedveli a szellemi kihívásokat. – Gyönyörűek!

Sawyer rákönyökölt a politúrozott asztallapra, és két kezét összekulcsolta maga előtt. Julietta közben eldöntötte magában, hogy nem adja meg magát a férfi átható tekintetének. Mikor Sawyer végül megszólalt, mély hangja olyan sötét zugokat érintett meg a lelkében, amelyeknek a létezéséről Juliettának sejtelme sem volt.

– És maga, maga sakkozik?

– Nem.

– Miért nem?

– Nem érdekel semmiféle játszma vagy játék – felelte Julietta kurtán. – Az egyenes, nyílt információcsere híve vagyok, ami mindegyik érintett érdekét szolgálja.

– Mégis egy jó nevű céget vezet – vonta fel Sawyer aranybarna szemöldökét. – Nyilván tud róla, hogy minden üzletnek van nyertese és vesztese.

Á, ez az alak kedveli a szócsatákat! – örült meg a felfedezésnek Julietta. Milyen ritka alkalom, hogy összemérheti szellemének éberségét egy férfiéval, aki semmitől sem fél! A legtöbbjüket megfélemlítette fagyos modora, vagy pedig hangerejükkel akarták ráerőszakolni az akaratukat. Nem, ő az olyan elmét kedvelte, amely éles és kifinomult, akár egy szamurájkard.

– Nos, ha értjük a dolgunkat, az ellenfél észre sem veszi, hogy veszített –védte ki cselesen a támadást.

– Nem értek egyet önnel. Ha az ellenfél ér valamit, elfogadja, hogy az egyik fél mindig felülkerekedik a másikon. A királynőt célszerű leütni a matthoz.

Julietta kinyitotta az aktatáskája zárját, mintha untatná a sok szócséplés. A papírzörgés túl hangosnak hallatszott a hirtelen beállt, feszült csöndben, és Julietta csodálkozva vette észre, hogy nyirkos lett a tenyere. Milyen furcsa! Pedig nem volt ideges. Valami másról volt szó, aminek nem értette az okát.

– A királynőt fel lehet áldozni. Ő a legerősebb bábu, a legfontosabb mind közül azonban mégiscsak a király. Átgondolt stratégia mellett a királynő elvesztése még nem jelent okvetlenül vereséget.

Sawyer szeme megvillant. Nem, ennek a pasinak nem szabad dolgozni. Vele reklámozhatnák, hogyan kerüljék el a tinilányok a nem kívánt terhességet. A jó és rossz keveredése ennek az idegennek az egyéniségében elég ok arra, hogy bármelyik nő vakon a szakadékba vesse magát érte. Szerencsére Juliettának tériszonya volt.

–Azt mondta, nem sakkozik – morogta most Sawyer.

– Nem is – szegte fel az állát Julietta. – Ez azonban nem jelenti azt, hogy nem tanulmányozom a szabályokat. Szükség esetére.

A férfi halk nevetése megbizsergette az ölét. Nyugtázta teste reakcióját, ugyanakkor elméje józanságát is megőrizte.

– Maga lenyűgöző teremtés, Julietta Conte!

Sawyer élvezettel ejtette ki a nő nevét, aminek teljesen új színezetet adott. Máskor Julietta nehezen tűrte, hogy egy megbeszélésen a keresztnevén szólítsák. Túl sok pasi használja fel személyes vonzerejét arra, hogy átejtse az üzletasszonyokat. Sawyer féken tartott érzékiségébe azonban tisztelet is keveredett, ami megzavarta Juliettát.

– Örülök, hogy hallgattam a megérzéseimre, és most felkérhetem, hogy legyen a munkatársam.

Julietta becsukta az aktatáskáját, visszatette a padlóra, aztán szándékosan lassan lapozta át a kezébe vett iratot.

– Méltányolom a bizalmát, noha örömmel megismertem volna előbb a részleteket. Nem szívesen vesztegetem el a délelőttömet sehova nem vezető ügyekre. Remélem, megérti, Mr. Wells.

– Sawyer. – A férfi összekulcsolt kezére fektette az állát. – Hiszen csaknem valamennyi családtagját ismerem már. Jó barátja vagyok a sógorának. A minimum ezek után, hogy keresztnéven szólítsuk egymást.

– Rendben.

– Akkor mondja ki!

– Bocsánat, de nem értem.

Furcsa feszültség vibrált kettejük között. Julietta úgy érezte, nem ismeri ki magát ebben a játszmában.

– Mármint a nevemet – mondta Sawyer szelíden. – Mondja ki a nevemet!

Julietta értetlenül hunyorgott. Forróság öntötte el a testét, és bizsergette meg a bőrét. Nagyot dobbant a szíve. Ő is csodálkozott, hogy engedelmeskedik a felszólításnak, nyilván csak azért, hogy elsimítsa a küszöbönálló vitát.

– Sawyer.

Nyomban szidni is kezdte magát az ostobaságáért. A férfi arcán elégedettség suhant át, meg valami más is.

– Köszönöm – biccentette meg a fejét helyeslően.

Julietta megköszörülte a torkát, és az iratra függesztette a tekintetét.

– Most, hogy így megismerkedtünk, szeretnék továbblépni. Amint látom, a híre megelőzte magát.

– Remélem, jó értelemben – mondta Sawyer, lassan, tagolva ejtve a szavakat.

– Többé-kevésbé.

– Maga teljesen más, mint a hozzátartozói – nevetett fel kurtán Sawyer.

– Remélem, jó értelemben – kényszerített magára Julietta egy mosolyt.

Sawyer homloka ráncba szaladt, és közelebb hajolt hozzá.

– Zavarta az előbbi megjegyzésem? Mindössze annyit akartam mondani, hogy Michaelnek rettentő nagy segítség a maga összeszedettsége. A húgainak nem való az üzlet. Szerencsére azonban itt van neki ön.

Julietta lecsillapodott kissé. Miért akarja Sawyer mindenáron kihozni a sodrából? Mintha csak merő kíváncsiságból turkálna a lelkében, hogy feltárja titkolt gyengeségeit.

– Természetesen nem zavart. Én is szerencsésnek érzem magam, amiért vezethetem a családi vállalkozást. Eddig nem tudtam, hogy ismeri a rokonaim többségét.

– Maxszel sokáig ugyanazokban a körökben forogtunk, és idővel közel kerültünk egymáshoz – lágyultak el Sawyer markáns arcvonásai. – Sokat mesélt Veneziáról, Carinát pedig tavaly volt szerencsém megismerni Vegasban. Az esküvőjükön is ott voltam.

Julietta összerezzent, ahogy eszébe jutott a húga sebtében összehozott lakodalma. Neki nem volt rá ideje, hogy átrepüljön Amerikába, és személyesen is jelen legyen az esküvőm. Egyedül mama képviselte a családot. Most viszont bosszantotta, hogy Sawyer tanúja volt egy ilyen bensőséges eseménynek.

– Érdekes – morogta. – És anyámat is ismeri?

Sawyer tekintete a távolba révedt.

– Évekkel ezelőtt ismertem meg a kedves édesanyját. Rendkívül tisztelem őt!

Mintha lappangott volna itt valami titok, de Julietta sejtette, hogy ez a férfi imád titkolózni. Az ölébe fogott irattartóra mutatott.

– Akkor ön többet tud rólam, mint én önről. Kutattam azért egy kicsit ön után. Onnantól találtam adatokat, amióta hoteleket vesz át, és jól menő vállalkozássá pofozza át őket. Családról, születési helyről, semmi ilyenről nem tudok. Mintha huszonhárom évesen kezdte volna el az életét.

Sawyer whiskyszínű szeme elsötétedett. Lélegzete felgyorsult, de aztán ugyanilyen hirtelenséggel meg is fegyelmezte arcvonásait.

– Ez így van jól – mondta. – Elégedjen meg ennyivel.

Julietta tiszteletben tartotta, hogy a férfinak megvannak a maga démonai, ahogyan neki is.

Sawyer elmosolyodott. Vakító fehér fogsorának kis szépséghibája volt, hogy elülső fogai valamelyest rendetlenül álltak.

– Helyes. Beszéljünk akkor az üzletről. Ajánlatom van önnek: egyfajta fúzió.

Julietta némán, keresztbe font karral hallgatott. A férfinak mintha tetszett volna az önfegyelme és a türelme. Vajon miféle nőkkel volt dolga eddig? – futott át Julietta agyán.

– Saját luxushotellánc indítására készülök. Az el-múlt néhány évben kitűnő helyen lévő ingatlanokat vásároltam fel erre a célra Európa és az Államok nagyvárosaiban. A terv szerint Milánóval, Velencével, Rómával és Firenzével nyitnánk. Aztán Anglia következne, három helyszínnel, köztük Londonnal. Utoljára maradna az Államok, New Yorkkal, L. A.-vel és Chicagóval.

Válaszra várt, de Julietta tovább hallgatott.

– A hotellánc neve Purity lesz. Évek óta dolgozom ezen a terven… akár álomnak is nevezhetné. A csapatom rendkívül gyorsan dolgozik. Több érv is szól az olasz kezdés mellett. Elvégre turisztikai szempontból kiemelten fontos az ország, és sok az extra kiszolgálást igénylő utazó, legfőképpen amerikaiak. Wellness- és éttermi szolgáltatásokat egyaránt szeretnék nyújtani, ehhez keresek első osztályú beszállítókat. Mindenben a minőségre figyelek, hogy a Purity több vendéget hozzon az egyediségének köszönhetően. Három fő elemre alapozok. Egyrészt luxuskivitelű fürdőköpenyekre, papucsokra, törülközőkre, ágyakra és ágyneműre. A Frettéhez lesznek hasonlók a holmijaink, mi azonban olyan új szériát terveztünk, amivel az Armani nem versenyezhet. Minden pihe-puha lesz, ágyba csalogatja a vendégeket. A második összetevő a wellness és az éttermek. Olyan szerződéseket kötöttem, amelyek e téren is csúcsszínvonalat biztosítanak. Két olyan séfet fogadtam fel, akik tévés megbízásokat utasítottak vissza, hogy nekem dolgozhassanak. A harmadik mozzanat szintén a luxusról szól: aranytárgyakat és egyedi ékszereket áruló ékszerüzletekre, dizájnerruhákra és persze ínyenc édességekre gondolok.

Julietta vadul dobogó szívvel, előrehajolva leste a férfi szavait.

– Szerződést szeretnék kötni egy pékséglánccal, hogy szállítsanak valamennyi hotelemnek. Az összes rendezvényre, az esküvőket is beleértve. Ezek a minőségi pékségek ellátnák az éttermeket, a szobaszervizt, és bárki előtt nyitva álló büfét is üzemeltetnénk a hotel épületében.

Julietta agya szélsebesen vette számításba a lehetőségeket. Kockázatos terv volt, akár ostobának is nevezhető a jelenlegi gazdasági helyzetben. Az elgondolás egyszerűsége és a helyszínek megválasztása azonban zseniálisnak tűnt. Ha minden jól megy, Sawyer elsöprő sikerre számíthat. Julietta elgondolkozva biggyesztette el az ajkát.

– Megértik az elvárásait a séfek, akiket felfogadott? Hiszen bizonyára mindent ők szeretnének elkészíteni, az édességeket is beleértve.

– Valamennyien tisztában vannak a szabályokkal. Nem akarom, hogy a szakácsaim feleljenek a desszertekért, külön süteményes séfben sem gondolkodom. Egy olajozottan működő hálózatot akarok, amelyik mindenből a legjobbat nyújtja a vendégeimnek. És a La Dolce Famiglia a legjobb.

Juliettát mély elégedettség öntötte el ezekre a szavakra, de nem mutatta. A férfi egy zseni, ő azonban rég megtanulta, hogy az életre szóló szerződéseknek mindig megvannak a maguk buktatói.

– Lenyűgöző elképzelés. Ugyanakkor látnom kell az üzleti tervet, időpontokkal és helyszínekkel, hogy el tudjam dönteni, mennyire vág egybe mindez a mi profilunkkal.

– Hogyne, persze!

– A nyereség becsült mértéke lesz a kulcsa az egésznek.

– Igen.

– Egyetlen dolog zavar csak az ajánlatában.

– Éspedig?

– Az, hogy kizárólagos.

Sawyer most hirtelen Julietta szájára nézett, akit meglepett ez a mohó ragadozópillantás. Nem szokott hozzá, hogy begerjednek tőle a férfiak. Jó, egy kis flörtöt ő sem vetett meg, a tárgyalásokon azonban mindig visszafogta a nőiességét, hogy véletlenül se zavarjon bele az üzletbe. Először fordult elő vele, hogy vágy ébredt benne, és a jogait követelte. Milyen lenne, ha egy ennyire vonzó férfi felfigyelne rá? Sawyer elgondolkozva simogatta az állát, miközben őt méregette. Azok a vékony, hosszú ujjak végigsiklottak a borotvált állon, fel egészen a telt alsó ajakig. Vajon a bőre a fekete Gucci öltöny alatt is ilyen aranybarna? Jaj, ha ezek az ujjak az ő testén járnának, nedves patakot fakasztva az ölében!

Elfojtott egy sóhajt. Mindez csak puszta képzelgés. Sawyer abban a pillanatban elvesztené iránta az érdeklődését, amikor megcsókolná, és rájönne, hogy nem ájul el tőle, mint egy átlagnő. Eddig minden férfival ez történt. Nem is hibáztatta őket ezért. De azért csak elképzelte magában meztelenül Sawyert. Dio, ez kész őrület, elment volna az esze?

– Gondja van a kizárólagossággal?

Sawyer könnyed eleganciával hátradőlt a székén, és keresztbe vetette a lábát. A laza gesztus ellentmondott a kérdés súlyának. Julietta szája kiszáradt. Miért tűnt hirtelen úgy, mintha a kizárólagosság szónak egy egészen más jelentéséről beszélnének?

Megvonta a vállát.

– Tulajdonképpen igen. Ha több partner dolgozik együtt, csökken a kockázat.

Sawyer szája farkasmosolyra húzódott.

– Pontosan! Ez itt a lényeg: a kudarc kockázata! Ha a megfelelő partnert választja, megnövelheti vele a siker esélyeit.

– Vagy csődbe mehet. Magam is megtapasztaltam jó néhányszor.

Julietta vére hangosan dobolt a fülében, ahogy egymást kerülgették a férfival a szellemi párviadalban.

– Akkor rosszul választott, és azért került bajba. Ha az én partnerem lesz, ez nem fordulhat elő.

Sawyer halk hangja olyan volt, mint a nyúlós méz és a forró olaj keveréke. Zeneként hangzott Julietta fülének, az öle is lüktetni kezdett tőle.

Bizsergett a bőre, és mellei megkeményedtek a márkás fehér melltartó alatt. A legszívesebben letépte volna ruháit, hogy a férfi alá feküdjön az íróasztalán, hogy széttárja a lábát, és alávesse magát az akaratának. Miféle primitív ösztönöket ébreszt fel benne ez az ismeretlen? Rettegéssel vegyes meglepetést érzett. Istennek hála korán megtanulta, hogyan legyen úrrá a légzésén és az idegein az emberek között.

– Maga aztán nincs híján az önbizalomnak! – mosolyodott el kényszeredetten Julietta. – Helyes, épp ilyen partnerre van szükségem. Feltételezem, hogy írásba is foglalta a javaslatát.

Sawyer elé lökte az íróasztalon át a fekete bőrkötéses iratrendezőt. Julietta elvette, belepillantott, majd eltette az aktatáskájába.

– Még a héten választ adok.

– Nem, holnapra kérem!

– Az lehetetlen! – vonta fel a szemöldökét Julietta. – Ügyvédekkel is át kell nézetnem az anyagot, aztán az igazgatótanács elé vinnem. Michaellel is beszélnem kell.

Sawyer intett, hogy ne mondja tovább.

– Michaelnek, mint a La Dolce Maggie vezetőjének, ugyanezt az ajánlatot akarom tenni. A New York-i hoteleim beszállítója lenne. Amennyiben belemegy az üzletbe, tudnom kell, hogy mindenben számíthatok-e az együttműködésére. Döntse el, megfelel-e ez önnek. A demokrácia jó, néha azonban a monarchia célravezetőbb. Ezt hamarosan bebizonyítom magának! – villant meg gonoszul a szeme.

Volt ebben valami szédítően vonzó is.

Juliettát azonban kemény fából faragták. Csak azért sem jön zavarba ettől a furcsa férfitól!

– Jó, de akár nemet is mondhatok holnap.

– Helyes. Ennek ellenére holnapra kérem a válaszát. És utána vacsorázzunk együtt!

– Erre semmi szükség, Mr. Wells, én… – rázta meg a fejét Julietta.

– Sawyer.

Julietta gyomra megremegett a parancsoló hangsúlyra.

– Sawyer. Délután ötig kérek időt.

– Tökéletes! Bárhogyan dönt is, megünnepeljük bor és pasta kíséretében. Hétkor magáért megyek.

Julietta úgy érezte, hogy kezd kicsúszni a talaj a lába alól.

– Nem hinném, hogy erre szükség lenne.

– Szerintem viszont így lesz jó. Akár megkötjük az üzletet, akár nem, jól ismerem a családját, és szeretnék egyszer magával is együtt vacsorázni. Majd elbeszélgetünk Maxről meg a húgáról. Túl nagy kérés ez?

Julietta hülyén érezte magát. Hogyan utasíthatna vissza egy ilyen méltányos kérést anélkül, hogy ne tűnjön undok boszorkánynak? Valami mégis visszariasztotta attól, hogy kettesben maradjon ezzel az alakkal, kivált a saját lakásán. Ki tudja, hová vezet, ha beteszi hozzá a lábát?

– Rendben – felelte aztán akadozó nyelvvel. – Jöjjön értem az irodába. Sawyer meghajtotta a fejét, mintha ő maga se gondolta volna másként.

– Nagyszerű! Akkor várom a válaszát.

Julietta felemelkedett a székéről, és úgy döntött, hogy nem ismétli meg a korábbi kézfogást. Gyávasága félmosolyt csalt a férfi ajkára, de fegyelmezetten az íróasztala mögött maradt, onnan nézte végig a távozását. Az ajtó ismét hangtalanul nyílt ki Julietta előtt, mintha hagyná elmenekülni. Csak nem távirányítóval nyitja-zárja az ajtaját Sawyer, hogy kedvére kúrhasson az üzletfeleivel? Az egész találkozó mérhetetlenül kihozta a sodrából, ami csöppet sem volt jellemző rá.

Kihúzta magát, és hátra se nézve hagyta el a helyiséget.

*

Kellett neki ez a nő.

Sawyer a becsukódó ajtóra meredt, és megpróbált eligazodni zűrzavaros érzelmei között. Julietta illata még ott lebegett a levegőben. Sawyer mélyen magába szívta, mintha a nő rejtett lényege lenne. A vanília édessége, a kókusz talányossága – szédítően ellentmondásos, akár csak Julietta maga.

A francba! Bonyolultabb lesz ez az ügy, mint gondolta.

Felkelt, és fel-alá kezdett járkálni az irodájában. Nem kéne mégiscsak visszavonni az ajánlatot? Bizonyos tulajdonságokra eleve számított a legidősebb Conte nővérnél. Tartózkodó viselkedésre, fürge észjárásra, jó szervezőkészségre és megfellebbezhetetlen vezetői akaratra. Nem is volt semmi kifogása e jellemvonások ellen egy hosszú távra leszerződött üzleti partnernél. Maxszel és Michaellel folytatott beszélgetései meggyőzték arról, hogy a La Dolce Famiglia lenne a tökéletes választás. Megbízott tehát Julietta döntéseiben.

Arra azonban a legkevésbé sem számított, hogy a lány ennyire vonzó.

Tudta, hogy nyugtalanító képesség birtokában van, ami részben az ég ajándéka, részben azonban szorgos tréning eredménye. Ha szembekerült egy nővel, kielemezte arcának minden rezdülését, testbeszédét, szavait, gesztusait. A legárulkodóbb a szem, nemhiába a lélek tükre. Már az övét kivéve, amelynek aranybarna színe mindössze a fény csalóka játéka volt, az ellenség megtévesztésére szolgált. Ha egy nő mélyebben nézett a szemébe, fekete pokolba pillantott.

Elhessegette magától ezeket a lehangoló gondolatokat, és újra a problémára koncentrált. Abban a pillanatban, amint a lány besétált hozzá, és üdvözölte a maga hűvös, feszélyezett módján, a magáénak akarta. Szinte kiabált róla, hogy valóságos nebáncsvirág. Eddig, és ne tovább! Ne zavard köreimet!

Dallamos olasz kiejtése jégkockák csilingelésére emlékeztette. Haját összefogva hordta, csupán néhány rakoncátlan fürt keretezte elszabadulva az arcát. Ahogy elfordította a fejét, vörös is csillant a hajában, akár a rubin egy konzervatívabb gyöngyös foglalatban. Arcát nagy, sötét szempár uralta. Sawyer fogadni mert volna, hogy szivárványhártyájának aranyló örvényeire csak kevés férfi figyelt fel eddig. Markáns orr, áll és előreugró pofacsontok vették körül a puha, telt szájat, amelyet akár órákig csókolt volna. Még kívánatosabbá tette ajkait az, hogy nem festette őket.

Julietta annak a nőnek az eleganciájával hordta ruháit, aki kedveli a klasszikus, drága holmikat, és tudja, hogyan kell viselni őket. A Vera Wang kosztüm még inkább kiemelte nyúlánk, ruganyos alakját, a félhosszú ceruzaszoknya rásimult a csípő vonalára.

Céltudatosan mozgott csontfehér tűsarkújában, és olyan benyomást tett, mintha teste csak egy tökéletes jármű lenne a teljesen külön életet élő lélek szállítására. Apró, hetyke melle kidomborodott a kosztümkabát alatt, s ahogy keresztbe vetette a lábát, és kivillant melegbarna bőre, Sawyer azonnal begerjedt a látványtól. Még szerencse, hogy az íróasztal eltakarta a nadrágját, így nem szégyenült meg. Nem emlékezett rá, mikor fordult elő vele – már Carinát kivéve –, hogy egy nő ennyire beindította.

Julietta húgára gondolt. Mielőtt barátja, Max magáénak akarta a lányt, a Carinából áradó nyers, ártatlan erotika hatalmába kerítette Vegasban. Nyomban ezután rájött azonban, hogy a lány Maxbe szerelmes. Ennyi elég is volt. Ő aztán soha nem lesz másodhegedűs! Carina nem neki való – döntötte el magában. Hosszú távra semmiképpen nem. A lány egyetlenegyszer sem nézett rá úgy, mint a barátjára, Maxre. Sawyer örült annak, hogy házasság lett a régi ismeretségből. Ám Carina iránt érzett vonzalma semmi volt ahhoz képest, ahogy Julietta látványától begerjedt.

A lány erős, sima ujjai enyhén megremegtek a kézfogáskor, de végig ura maradt egy olyan helyzetnek, ami a legtöbb férfin kifogott volna. Ám amikor ő megjegyezte, mennyire különbözik a családtagjaitól, Julietta megdermedt, és barna szeme fájdalmasan megvillant.

A feszült, zárkózott üzleties modor mögött érzelmek és szenvedélyek kusza gubanca rejtőzött. Sawyernek megfordult a fejében, hogy még idejében meghátrálhatna. Visszamondhatná a vacsorát, letehetne az üzletről, és továbbléphetne. Egy ilyen nő, mint Julietta, a végén mindent összekuszálhat.

Valami mégis vonzotta hozzá. Nyers vágy ébredt benne, hogy a felszín alá lásson, és szembesítse a lányt azzal, ki is ő valójában. Az is felizgatta, ahogy Julietta akkor reagált, amikor megkérte, szólítsa a keresztnevén. Beadta a derekát, be bizony! Szeretné ő megadni magát, csak valakinek be kell törnie. Vajon milyen lehet az ágyban? A kontrollhoz való makacs ragaszkodás nehéz esetet sejtetett.

Ő bezzeg kitanítaná!

Ereiben forrón zubogott a vér. Ugyanakkor meg is gyűlhetne a baja ezzel a nővel. Jócskán megszenvedné az affért. Van neki ideje ilyesmire? Régi álma, hogy saját hotelláncot hozzon létre, közel áll a beteljesedéshez. Kockázatos most megkötnie a kezét. Csakhogy, a francba, Julietta megkötözése – valóságos vagy képletes értelemben – túlságosan is csábító ötletnek tűnt!

Tudta magáról, hogy az utóbbi években minden komolyabb kapcsolatot került a nőkkel. Egy teljes évtizede a munkájának élt, ő volt az egyetlen, minden mást háttérbe szorító kedvese. Kis kalandjai vastörvényeknek engedelmeskedtek. Mivel a nők többsége egy idő után követelőzni kezdett, és olyan érzelmeket várt el tőle, amelyeket nem tudott megadni, rendszerint rövid úton véget vetett a kapcsolatnak. Julietta biztosan tartaná a tíz lépés távolságot, ezért őt talán közelebb merné engedni magához.

Ujjával a száján dobolt, és az esélyeit latolgatta. Nem, nem, vékony kötélen kellene egyensúlyoznia üzlet és magánélet között! Elég lenne egyetlen hibás lépés, és lezuhanna a kígyóktól hemzsegő gödörbe. Juliettával először bizonyára kesztyűs kézzel kellene bánnia, mielőtt megízleltethetné vele, milyen a keményebb bánásmód. Előbb meg kéne tanulnia, mi hat rá, mit titkol, és hogyan számolhatja fel az évek során emelt barikádot. Nem túl kockázatos mindez most, amikor valóra válthatná élete álmát?

A válasz egyértelmű volt. A csontjaiban érezte.

A kocka abban a pillanatban el lett vetve, hogy meglátta Juliettát.